צ'יפס זה טעים.
צ'יפס עם קטשופ זה פיסה מגן עדן.
הבעיה היא שזה בעיקרון בלתי אפשרי
לשפוך בדיוק את הכמות הנכונה.
אנחנו כל כך רגילים לשפוך קטשופ שאנחנו לא מבינים
כמה ההתנהגות שלו מוזרה.
דמיינו בקבוק קטשופ מלא במוצק כמו פלדה.
שום כמות של ניעור לא תוציא את הפלדה.
עכשיו דמיינו את אותו בקבוק מלא בנוזל כמו מים.
זה ישפך כמו חלום.
קטשופ, עם זאת, לא מצליח להחליט.
האם הוא מוצק או נוזל?
התשובה היא, זה תלוי.
הנוזלים הכי נפוצים בעולם כמו מים, שמנים ואלכוהול
מגיבים לכוח לינארית.
אם אתם דוחפים עליהם בעוצמה כפולה, הם נעים במהירות כפולה.
סר אייזק ניוטון, מתהילת התפוח, הציע את היחס הזה לראשונה,
ולכן הנוזלים האלה קרויים נוזלים ניוטוניים.
קטשופ, עם זאת, הוא חלק מחבורה עליזה של שוברי חוקים לינאריים
שנקראים נוזלים לא ניוטוניים.
מיונז, משחת שיניים, דם, צבע, חמאת בוטנים
והרבה נוזלים אחרים מגיבים לכוח לא לינארית.
זה אומר, הצמיגות הנראית שלהם משתנה
כתלות בכמה חזק לוחצים עליהם, או כמה זמן, או כמה מהר.
וקטשופ הוא למעשה לא ניוטוני בשתי דרכים שונות.
דרך ראשונה:כמה שדוחפים חזק יותר, הקטשופ נראה דליל יותר.
מתחת לכוח דחיפה מסויים,
קטשופ בעיקרון מתנהג כמו מוצק.
אבל ברגע שעוברים את נקודת השבירה,
הוא מחליף מהלך והופך לדליל יותר באלפי מונים ממה שהיה קודם.
נשמע מוכר נכון?
דרך מספר שתיים: אם אתם אתם דוחפים עם כוח מתחת לסף הכוח
בסופו של דבר, הקטשופ יתחיל לזרום.
במקרה הזה זמן, לא כוח, הוא המפתח לשחרור הקטשופ
מכלא הזכוכית שלו.
בסדר, אז, למה קטשופ מתנהג מוזר?
ובכן, הוא עשוי מעגבניות, כתושות, מעוכות, מרוסקות,
עגבניות מושמדות לגמרי.
אתם רואים את החלקיקים הקטנים האלה?
זה מה שנשאר מתאי העגבניות
אחרי שהן עוברות את טיפול הקטשופ.
והנוזל סביב החלקיקים האלה?
זה בעיקר מים וקצת חומץ, סוכר, ותבלינים.
כשקטשופ פשוט שוכב,
העגבניות מחולקות באופן שווה ומחולקות באקראיות.
עכשיו, בואו נגיד שאתם מפעילים כוח חלש ממש מהר.
החלקיקים מתנגשים אחד בשני,
אבל לא יכולים לזוז אחד מדרכו של השני,
אז הקטשופ לא זורם,
עכשיו, בואו נגיד שאתם מפעילים כוח חזק ממש מהר.
הכוח הנוסף מספיק כדי למעוך את חלקיקי העגבניה,
אז אולי במקום כדורים קטנים,
הם נמעכים לאליפסות קטנות, ובום!
עכשיו יש לכם מספיק מקום לקבוצה אחת של חלקיקים
כדי לעבור אחרים והקטשופ זורם.
עכשיו בואו נגיד שאתם מפעילים כוח מאוד חלש אבל לזמן ארוך מאוד.
מסתבר, שאנחנו לא ממש בטוחים מה קורה במקרה הזה.
אפשרות אחת היא שחלקיקי העגבניה ליד הקירות של המיכל
נדחקים לאט למרכז,
משאירים את המרק שבו הם הומסו,
שזכרו שהוא בעצם מים,
קרוב לקצוות.
המים משמשים כמורידי חיכוך בין בקבוק הזכוכית
והפקק המרכזי של הקטשופ,
וכך הקטשופ זורם.
אפשרות אחרת היא שהחלקיקים מארגנים את עצמם מחדש לאט
להרבה קבוצות קטנות, שאז זורמות אחת על פני השניה.
מדענים שחוקרים זרימת נוזלים עדיין חוקרים
איך קטשופ וחבריו העליזים עובדים.
קטשופ בעיקרון נהיה דליל יותר ככל שלוחצים חזק יותר,
אבל חומרים אחרים, כמו אובלק או כמה חמאות בוטנים טבעיות,
למעשה נעשות סמיכות יותר ככל שלוחצים חזק יותר.
אחרים יכולים לטפס על מוטות מסתובבים,
או להמשיך למזוג את עצמם מחוץ למבחנה,
ברגע שגרמתם להם להתחיל.
מנקודת מבט פיזיקלית, עם זאת,
קטשופ הוא אחד הערובים המוזרים שקיימים.
וכאילו שזה לא היה מספיק, שיווי המשקל של המרכיבים
והנוכחות של מסמיכים טבעיים כמו גומי קסנתם,
שגם נמצא בהרבה משקאות פירות ובמילקשייקים,
יכול לגרום לזה ששני קטשופים שונים
יכולים להתנהג שונה לחלוטין.
אבל רובם יראו שתי תכונות עיקריות:
דילול פתאומי בסף כוח,
ודילול הדרגתי יותר אחרי שכוח קטן
מופעל לזמן רב.
וזה אומר שאתם יכולים להוציא את הקטשופ מהבקבוק בשתי דרכים:
או לתת סדרה של ניעורים ארוכים ואיטיים
ולדאוג שאתם לא מפסיקים את הכוח אף פעם,
או שאתם יכולים להכות בבקבוק פעם אחת ממש, ממש חזק.
מה שהמקצוענים האמיתיים עושים זה להשאיר את הפקק,
לתת לבקבוק כמה ניעורים קצרים וחזקים
כדי להעיר את כל חלקיקי העגבניות,
ואז להוריד את המכסה
ולשפוךי באופן מבוקר על הצ'פסים השמימיים שלהם.