בוודאי לא הבחנתם בכך
שממש ברגע זה, אתם בעצם מביטים במשהו די נדיר.
משום שאני מדען מחשבים וסופר מדור ה-Y,
העומד על בימת TEDx,
ולמרות זאת, מעולם לא היה לי חשבון ברשת חברתית.
איך הגעתי למצב הזה? באופן אקראי למדי.
הבחנתי לראשונה ברשתות החברתיות כשהייתי במכללה,
בשנתי השנייה,
זהו הזמן שבו פייסבוק הגיעה לקמפוס שלנו.
ובאותו זמן, מיד אחרי התפוצצות בועת הדוט-קום הראשונה,
היה לי עסק בחדר המעונות שלי, שנאלצתי לסגור עקב התפוצצות הבועה,
ואז פתאום, איזה בחור מהרווארד בשם מארק,
היה לו מוצר שנקרא "פייסבוק" ואנשים התחילו להתלהב ממנו.
אז במעין מפגן קנאה מקצועית ולא בוגרת,
אמרתי, "אני לא הולך להשתמש בדבר הזה.
"אני לא אעזור לביזנס של הבחור הזה; לא משנה מה יצא מזה."
כשהמשכתי בחיי, לא עבר הרבה זמן,
וגיליתי שכל מי שאני מכיר, מכור לדבר הזה.
ומהבהירות המתקבלת
ממידה מסויימת של אובייקטיביות, או פרספקטיבה,
הבנתי שזה נראה מעט מסוכן.
אז אף פעם לא נרשמתי.
לא היה לי חשבון ברשת חברתית מאז ועד היום.
אז אני כאן משתי סיבות; אני רוצה להעביר שני מסרים.
המסר הראשון שאני רוצה להעביר
הוא שלמרות שמעולם לא היה לי חשבון ברשת חברתית,
אני בסדר, אתם לא צריכים לדאוג.
מסתבר שעדיין יש לי חברים,
אני עדיין יודע מה מתרחש בעולם;
כמדען מחשבים
אני עדיין משתף פעולה עם אנשים ברחבי העולם,
אני עדיין נחשף במקריות לרעיונות מעניינים לעיתים קרובות,
ועל פי רוב לא חסרים לי מקורות בידור.
אז אני בסדר, ואולי אפילו אלך צעד קדימה ואומר
שלא רק שאני בסדר בלי המדיה החברתית, אלא שאני חושב שלמעשה טוב לי יותר בלעדיה.
אני חושב שאני שמח יותר, אני חושב שאני מוצא יותר קיימות בחיי,
ואני חושב שאני יותר מצליח מבחינה מקצועית
הודות לכך שאינני משתמש במדיה החברתית.
אז המטרה השנייה שלי כאן על במה זו
היא לשכנע יותר מכם להאמין באותו הדבר.
בואו נראה אם אני אוכל לשכנע יותר מכם
שגם לכם עדיף אם תתנתקו מהמדיה החברתית.
אז אם התמה של אירוע TEDx זה היא "זמן עתיד",
אז אולי במילים אחרות, זה יהיה החזון שלי עבור העתיד,
עתיד שבו פחות אנשים ישתמשו במדיה החברתית.
זוהי דרישה משמעותית, ולכן אני חושב שעליי לגבותה.
אז חשבתי לעצמי, מה שאעשה
זה לקחת את שלוש טענות הנגד השכיחות ביותר שאני שומע
כשאני מציע לאנשים להתנתק מהרשתות החברתיות,
ועבור כל אחת מטענות אלה, אנסה לנטרל את המהומה התקשורתית שמאחוריה
ואראה אם אוכל להחליפה בעובדות.
זוהי טענת הנגד מספר אחת שאני שומע.
זה לא נזיר,
זה למעשה מפתח אתרים היפסטר מרח' 8; אני לא בטוח.
היפסטר או נזיר? לפעמים קשה להחליט.
טענת הנגד הראשונה הולכת כך:
"קאל, המדיה החברתית היא אחת הטכנולוגיות הבסיסיות
"של המאה ה-21.
"לדחות את המדיה החברתית יהיה מעשה קיצוני המתאים ללוּדִיטים.
"זה יהיה כמו לרכב על סוס לעבודה או להשתמש בטלפון חוגה.
"אני לא יכול להחזיק בהשקפה שכזו בחיי."
תגובתי לטענת נגד זו היא שאני חושב שזה קשקוש.
מדיה חברתית איננה טכנולוגיה בסיסית.
היא אמנם משתמשת בכמה טכנולוגיות יסודיות
אך ניתן לתאר אותה יותר טוב כך:
כלומר, היא מקור בידור,
היא מוצר למטרות בידור.
איש הטכנולוגיה ג'רון לאנייר אומר
שהחברות האלה מציעות לכם ממתקים בוהקים
בתמורה לדקות מתשומת לבכם ו"ביסים" מהפרטים האישיים שלכם,
שאותם ניתן לאחר מכן לארוז ולמכור.
אז האמירה שאינכם משתמשים במדיה החברתית אינה נקיטת עמדה חברתית גרנדיוזית,
זוהי רק החלפה של מקור בידור אחד באחר.
הדבר לא אמור להיות מהפכני בהרבה מלומר:
"אני לא אוהב עיתונים, אני מעדיף לקרוא את החדשות במגזינים,"
או: "אני מעדיף לצפות בסדרות בכבלים, ולא בסדרות של הטלוויזיה הציבורית."
זוהי לא עמדה פוליטית או חברתית מהותית
לומר שאתם לא משתמשים במוצר הזה.
השימוש שלי בתמונה של מכונת מזל כאן למעלה, גם הוא לא מקרי
משום שאם תתבוננו בטכנולוגיות האלה לעומק,
זה לא רק שהן מקור בידור
אלא שהן מקור בידור תפל.
כיום אנחנו יודעים שרבות מחברות הרשתות החברתיות הגדולות
מעסיקות עובדים אשר נקראים "מהנדסי תשומת לב",
שמשתמשים בעקרונות ההימור של בתי הקזינו בלאס וגאס,
ובמקומות אחרים,
כדי להפוך את המוצרים האלה לממכרים ככל הניתן.
כלומר זהו תרחיש השימוש הרצוי עבור מוצרים אלה:
שאתם תשתמשו בהם באופן ממכר משום שזה ממקסם את הרווחים
שניתן לנצל מתשומת הלב ומהפרטים האישיים שלכם.
אז לא מדובר בטכנולוגיה בסיסית,
אלא רק מקור בידור, אחד מני רבים,
וכאמור אחד תפל למדי, אם מביטים מקרוב.
הנה טענת הנגד השנייה הנפוצה ביותר שאני שומע
כשאני מציע לאנשים להתנתק מהרשתות החברתיות.
הטענה נשמעת כך,
"קאל, אני לא יכול להתנתק מהמדיה החברתית
"משום שהיא הכרחית להצלחה שלי בכלכלה של המאה ה-21.
"אם לא יהיה לי מותג מטופח ברשת החברתית,
"אנשים לא ידעו מי אני, אנשים לא יוכלו למצוא אותי,
"הזדמנויות לא ייקרו בדרכי,
"ולמעשה אני איעלם מן השוק."
ושוב התגובה שלי לכך היא:
גם טענת נגד זו היא קשקוש.
לאחרונה פרסמתי ספר
שהתבסס על ראיות רבות
כדי להוכיח שבכלכלה התחרותית של המאה ה-21,
מה שהשוק מעריך
היא היכולת לייצר דברים שהם נדירים ובעלי ערך.
אם אתם מייצרים משהו שהוא נדיר ובעל ערך,
השוק יעריך את זה.
לרוב הדברים שהשוק מתייחס אליהם בביטול,
הן פעילויות שקל לשכפלן, ושמייצרות מעט ערך.
ובכן, שימוש במדיה החברתית זוהי ההתגלמות
של פעילות שניתן לשכפל בקלות, ושאינה מייצרת יותר מדי ערך;
זה משהו שכל ילד בן 6 עם סמארטפון יכול לעשות.
בהגדרה,
השוק לא הולך לתת יותר מדי ערך להתנהגויות אלה.
במקום זאת, השוק יעניק ערך לעבודה המרוכזת העמוקה הנדרשת
כדי ליצור מיומנויות אמיתיות, ולהחיל מיומנויות אלה כדי לייצר דברים
- כמו אמן -
שהם נדירים ובעלי ערך.
או אם אנסח זאת אחרת: אם באפשרותכם לכתוב אלגוריתם אלגנטי,
אם אתם יכולים לכתוב תקציר משפטי, שיכול לשנות תוצאה של תיק משפטי,
אם אתם יכולים לכתוב אלף מילים של פרוזה
אשר יכולות לרתק את הקורא עד הסוף;
אם אתם יכולים להביט בים של נתונים מעורפלים
ולהחיל עליהם סטטיסטיקות ולהסיק מהם תובנות
אשר יכולים לשנות אסטרטגיה עסקית,
אם אתם יכולים לעשות את הפעילויות האלה אשר דורשות עבודה מעמיקה,
שמייצרות תוצאות שהן נדירות ובעלות ערך,
אנשים ימצאו אתכם.
אתם תוכלו לקבוע לעצמכם את התנאים,
ולבנות את היסודות של חיים מקצועיים מצליחים ובעלי משמעות,
בלי קשר לכמות העוקבים שיש לכם באינסטגרם.
זוהי טענת הנגד השלישית שאני שומע
כשאני מציע לאנשים להתנתק מהרשתות החברתיות;
במידה מסוימת, אני מעריך שהיא מהחשובות ביותר.
טענת נגד זו הולכת כך,
"קאל, אולי אני מסכים, אולי אתה צודק; זוהי לא טכנולוגיה בסיסית.
"אולי השימוש במדיה החברתית היא לא הליבה של הצלחתי העסקית.
"אבל, אתה יודע מה?
"זה לא מזיק, אני נהנה מזה קצת - מוזר: טוויטר זה מצחיק -
"אני לא משתמש בזה כ״כ הרבה, אני מהראשונים שהתחברו,
"זה מעניין להתנסות בזה,
"ואולי אני אפסיד משהו אם אני לא אשתמש בזה.
"מה כבר הנזק?"
ושוב אני מסתכל ואומר: טענת הנגד הזו גם היא קשקוש.
במקרה הזה, לטענה חסר פרט מאוד חשוב מהמציאות
שאנחנו צריכים לדבר עליו יותר בכנות,
והוא שהמדיה החברתית מביאה איתה
נזקים רבים ומשמעותיים, המתועדים היטב.
למעשה עלינו להתמודד עם נזקים אלה באופן ישיר,
כשאנו מנסים לקבל החלטות בנושא
האם כדאי או לא כדאי לאמץ טכנולוגיה זו
ולאפשר לה להיכנס לחיינו.
אחד מהנזקים האלה שאנו יודעים שטכנולוגיה זו מביאה
קשור להצלחתכם המקצועית.
טענתי קודם לכן שהיכולת להתרכז באופן מעמיק,
ליצור דברים שהם נדירים ובעלי ערך,
לחדד כישורים שיש להם ערך בשוק,
הם הדברים שיהיו חשובים בכלכלה שלנו.
אבל ממש לפני כן,
טענתי שכלי המדיה החברתית תוכננו כך שיהיו ממכרים.
תרחיש השימוש הרצוי של כלים אלה
הוא לפלג את תשומת הלב שלכם ככל הניתן
לאורך כל השעות שבהן אתם ערים.
לשם כך תוכננו כלים אלה.
יש לנו כמות הולכת וגדלה של מחקרים, שאומרים לנו
שאם אתם מבלים חלקים גדולים מהיום שלכם
במצב של תשומת לב מפולגת -
חלקים גדולים של היום שלכם, שבהם תשומת לבכם מפולגת,
מציצים, רק בודקים, - "תן לי רק שנייה להציץ באינסטגרם" -
הדבר יכול לפגוע באופן קבוע ביכולת הריכוז שלכם.
במילים אחרות, אתם עלולים להקטין באופן קבוע את היכולת שלכם
לעשות בדיוק את סוג המאמץ העמוק
שאנו מוצאים שהוא נדרש יותר ויותר
בכלכלה ההולכת ונעשית תחרותית יותר ויותר.
כך שהמדיה החברתית אינה "בלתי מזיקה",
אלא יכולה להוות השפעה שלילית באופן משמעותי
על יכולתכם לשגשג בכלכלה.
אני במיוחד מודאג בעניין זה כאשר אנו מסתכלים על הדור הצעיר יותר,
שהכי מושפע מטכנולוגיה זו.
אם אתם מאבדים את יכולתכם לשמור על ריכוז,
אתם הולכים להפוך להיות פחות ופחות רלוונטיים בכלכלה הזו.
ישנם גם נזקים פסיכולוגיים מתועדים היטב
שהמדיה החברתית מביאה, שעלינו להתייחס אליהם.
אנחנו יודעים מספרות המחקר שככל שאתם משתמשים יותר במדיה החברתית,
הסבירות עולה שתרגישו בודדים או מבודדים.
אנו יודעים שחשיפה מתמדת
לתמונת חייהם הורודה של חבריכם, שפרטיה נבחרו בקפידה,
יכולה לגרום לכם להרגיש לקויים, ויכולה להגדיל את רמת דיכאון.
ומשהו שאני חושב שאנחנו הולכים לשמוע עליו יותר בעתיד הקרוב
הוא שיש אי התאמה יסודית
בין הדרך שבה המוחות שלנו מחווטים
לבין ההתנהגות הזו של חשיפה עצמית לגירויים
ותגמולים לסירוגין, במהלך כל השעות שבהן אתם ערים.
זה דבר אחד לבלות כמה שעות במשחק במכונת מזל בלאס וגאס,
אבל אם אתם לוקחים אותה איתכם, והולכים למשוך בידית כל היום,
מהשעה שבה אתם מתעוררים ועד שאתם הולכים למיטה: אנחנו לא מחווטים לכך.
זה מקצר לנו את המוח,
ואנו מתחילים לגלות שיש לכך השפעות אמיתיות על יכולותנו הקוגנטיביות,
שאחת מהן היא תחושת חרדה פולשנית.
הקנרית במכרה הפחם לעניין זה היא למעשה הקמפוסים של המכללות.
אם תדברו עם מומחי בריאות הנפש בקמפוסי המכללות, הם יגידו לכם
שלצד העלייה בשימוש הכל כך נפוץ בסמארטפונים
וברשתות החברתיות אצל הסטודנטים בקמפוסים,
הגיעה התפרצות של הפרעות הקשורות לחרדה בקמפוסים אלה.
זוהי הקנרית שבמכרה הפחם.
סוג זה של התנהגות אינה מתאימה לאופן בו מוחנו מחווט
וביכולתה לגרום לכם להרגיש אומללים.
כך שישנו מחיר אמיתי לשימוש במדיה החברתית;
מה שאומר שכשאתם מנסים להחליט, "האם עליי להשתמש בזה או לא?",
לומר שזה "לא מזיק", זה לא מספיק.
עליכם לזהות יתרון ברור, חיובי באופן משמעותי
שמשקלו רב יותר מהנזקים הפוטנציאלים הלא טריוויאליים הללו.
אנשים שואלים לעתים,
"אוקיי, אבל איך נראים החיים בלי המדיה החברתית?"
זה יכול להיות טיפה מפחיד לחשוב על כך.
לפי אנשים שעברו את התהליך הזה,
יכולים להיות מספר שבועות קשים.
למעשה מדובר בתהליך גמילה לכל דבר.
השבועיים הראשונים יכולים להיות לא נוחים:
אתם תרגישו מעט חרדה, תרגישו שחסר לכם איבר.
אבל לאחר מכן, דברים נרגעים,
ולמעשה, חיים אחרי המדיה החברתית, יכולים להיות די חיוביים.
ישנם שני דברים שאני יכול לדווח מעולם ללא שימוש במדיה חברתית.
דבר ראשון, הוא יכול להיות מאוד פרודוקטיבי.
אני מרצה במוסד מחקרי, כתבתי חמישה ספרים,
לעתים נדירות אני עובד אחרי השעה 5 אחה"צ ביום עבודה.
חלק מהסיבה שאני מצליח לעמוד בזה
נעוץ בכך שמסתבר, שאם אתם מעניקים כבוד לתשומת הלב שלכם,
- כך שאתם לא מפצלים אותה; אתם מאפשרים לה להישאר שלמה,
אתם שומרים על הריכוז שלכם -
כשמגיע הזמן לעבוד
אתם יכולים לעשות דבר אחד אחרי השני, ולעשות זאת בעוצמה,
ועוצמה באה לידי ביטוי כזמן.
זה מפתיע כמה אתם יכולים להספיק ביום של שמונה שעות
אם אתם יכולים לתת לכל מטלה, ריכוז עוצמתי.
דבר נוסף שאני יכול לספר לכם מהחיים ללא מדיה חברתית
הוא שמחוץ לעבודה, דברים יכולים להיות די רגועים.
לעתים קרובות אני מתלוצץ שיהיה לי נוח להיות חוואי בשנות ה-30,
משום שאם תביטו בזמני הפנוי,
אני קורא את העיתון כשהשמש זורחת;
אני מקשיב למשחק בייסבול ברדיו;
אני (נשבע לכם) ישוב בכסא עור
וקורא ספרים בכריכה קשה בלילה אחרי שילדיי הולכים לישון.
זה נשמע מיושן, אבל הם עלו שם על משהו.
למעשה זוהי דרך שלווה ומרעננת להעביר את הזמן מחוץ לשעות העבודה,
אתם לא חייבים זמזום קבוע של גירויים,
וזמזום קבוע של חרדה שבאה איתם.
אז החיים בלי המדיה החברתית לא כל כך רעים.
אם תטוו את כל החוטים האלה יחדיו, תבינו את טיעוני המלא,
שלא כולם, אבל בהחלט הרבה יותר אנשים מברגע זה,
הרבה יותר אנשים צריכים לחיות ללא שימוש במדיה החברתית.
וזאת משום שאנחנו יכולים קודם כל, לסיכום
להיפטר מהדאגות הראשיות
שהיא טכנולוגיה בסיסית שאתם חייבים להשתמש בה.
קשקוש: זו מכונת מזל בתוך הטלפון שלכם.
אנחנו יכולים להיפטר מהמחשבה שלא נמצא עבודה בלעדיהן.
קשקוש: כל מה שילד בן 6 עם סמארטפון יכול לעשות
לא הולך להיות משהו שהשוק יעריך.
ולבסוף הדגשתי את הנקודה שהמדיה החברתית גורמת לנזקים אמיתיים.
כך שהיא לא "בלתי מזיקה".
תצטרכו שיהיה בה יתרון מהותי
לפני שתוכלו להגיד שזה שווה את זה.
לבסוף ציינתי, שהחיים ללא מדיה חברתית:
ישנם דברים חיוביים אמיתיים שנובעים מכך.
אני מקווה שרבים מכם יעשו את אותו החשבון,
ולפחות ישקלו את הפרספקטיבה שאני מציג כעת,
שהיא: להרבה מאוד אנשים עדיף
לא להשתמש בטכנולוגיה זו.
חלקכם עשויים לא להסכים,
לחלקכם תהיה ביקורת פוגענית ומדוייקת
לגבי ולגבי הנקודות שהעליתי,
וכמובן, אני מברך כל משוב שלילי.
אני רק מבקש שתפנו את הערותיכם לטוויטר.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)