הייתי בטיול ארוך בדרכים בקיץ האחרון
ונהניתי מאוד להקשיב
לשיר המדהים של איזבל ווילקרסון "חום של שמשות אחרות"
הוא מתעד שש מיליון אנשים שחורים נמלטים מהדרום בין 1915 ל-1970
בחיפוש אחר מנוחה מכל האכזריות
ומנסים לקבל הזדמנות טובה יותר בצפון,
והוא היה מלא בסיפורים על התושיה ועל החוכמה
של האפרו אמריקאים,
והיה גם מאוד קשה לשמוע את כל סיפורי הזוועות
ואת הצניעות ואת כל ההשפלות.
היה קשה במיוחד לשמוע על המכות והשריפות
והלינץ' שנעשה בגברים שחורים.
ואני אמרתי, "יודעת מה, זה קצת עמוק"
"אני צריכה הפסקה. אני אדליק את הרדיו"
הדלקתי אותו, והנה זה היה:
פרגוסון, מיזורי,
מייקל בראון,
בחור שחור בן 18,
לא חמוש, נורה על ידי שוטר לבן, שוכב מת על הרצפה,
דם זורם במשך ארבע שעות
בזמן שסבתא שלו וילדים קטנים והשכנים שלו צופים באימה,
ואני חשבתי,
הנה זה שוב.
האלימות, האכזריות כנגד גברים שחורים
נמשכת לאורך מאות שנים.
אני מתכוונת, זה אותו סיפור. זה פשוט שמות שונים.
זה יכול היה להיות אמדו דיאלו.
זה יכול היה להיות שון בל.
זה יכול היה להיות אוסקר גרנט.
זה יכול היה להיות טרייבון מרטין.
האלימות הזו, האכזריות הזו.
זה באמת משהו שהוא חלק מהתודעה הלאומית שלנו.
זה חלק מההיסטוריה הכוללנית שלנו.
מה אנחנו הולכים לעשות לגבי זה?
אתם מכירים את החלק הזה בנו שעדיין חוצה את הרחוב,
נועל את הדלתות,
תופס את תיקי היד שלנו,
כשאנחנו רואים גבר שחור צעיר?
החלק הזה.
זאת אומרת, אני יודעת שאנחנו לא יורים באנשים ברחוב,
אבל אני אומרת שאותם סטריאוטיפים ודעות קדומות
שמלבים סוגים כאלה של מקרים טרגיים
הם בתוכנו.
אנחנו חונכנו בהם גם כן.
אני מאמינה שאנחנו יכולים לעצור מקרים מסוג זה,
את מקרי פרגוסון האלו מלהתרחש,
על ידי הסתכלות פנימה ולהיות מוכנים לשנות את עצמנו.
אז יש לי קריאה לפעולה בשבילכם.
יש שלושה דברים שאני רוצה להציע לנו היום לחשוב עליהם
כדרכים לעצור מקרים כמו בפרגוסון מלהתרחש שוב;
שלושה דברים שאני חושבת שיעזרו לנו
לתקן את איך שאנחנו רואים גברים שחורים צעירים;
שלושה דברים שאני מקווה שלא רק יגנו עליהם
אלא גם יפתחו את העולם כדי שהם יוכלו לשגשג.
אתם יכולים לדמיין את זה?
אתם יכולים לדמיין את הארץ שלנו מחבקת צעירים שחורים,
רואה אותם כחלק מהעתיד, נותנת להם סוג כזה של פתיחות,
סוג כזה של חסד שאנחנו נותנים לאנשים שאנחנו אוהבים?
כמה החיים שלנו ישתפרו? כמה הארץ שלנו תשתפר?
תנו לי להתחיל במספר אחד.
אנחנו חייבים להפסיק להכחיש.
תפסיקו לנסות להיות אנשים טובים.
אנחנו צריכים אנשים אמיתיים.
אתם יודעים, אני עושה הרבה עבודת גיוון,
ואנשים באים אליי בתחילת הסדנה.
הם אומרים לי, "הו, גברת גיוון, אנחנו כל כך שמחים שאת פה.."
(צחוק)
"אבל אין לנו עצם אחת של דעות קדומות בגוף."
ואני עונה, "באמת?"
"כי אני עושה את העבודה הזו כל יום ואני רואה את כל הדעות הקדומות שלי."
זאת אומרת, לפני זמן לא רב, אני הייתי על מטוס
ושמעתי את הקול של הטייסת במערכת הכריזה,
ואני הייתי כל כך נרגשת, כל כך נרעשת.
אני הייתי כזה - "כן, נשים, אנחנו "קורעות" את זה.
אנחנו עכשיו בסטראטוספרה."
והכל היה טוב, ואז התחילו להיות כיסי אוויר וקפיצות,
ואני הייתי כזה,
"אני מקווה שהיא יכולה לנהוג."
(צחוק)
אני יודעת. נכון.
אבל זה לא שאפילו ידעתי שזו הייתה דעה קדומה
עד שחזרתי בפעם השניה ותמיד יש גבר שנוהג
ובדר"כ יש כיסי אוויר וקפיצות,
ואני מעולם לא פיקפקתי בביטחון של הנהג הגברי.
הטייס הוא טוב.
עכשיו, הנה הבעיה.
אם תשאלו אותי במפורש, אני אגיד, "נשים טייסות: מדהים."
אבל נראה שכשהדברים נהיים קצת לא שגרתיים וקצת בעייתיים, קצת מסוכנים,
אני נשענת על דעה קדומה שאפילו לא ידעתי שיש לי.
אתם יודעים, מטוסים שנעים במהירות בשמיים,
אני רוצה גבר.
זו ברירת המחדל שלי.
גברים הם ברירת המחדל שלי.
מי היא ברירת המחדל שלכם?
על מי אתם סומכים?
ממי אתם מפחדים?
למי אתם מרגישים מחוברים לחלוטין?
ממי אתם בורחים?
אני הולכת להגיד לכם מה למדנו.
מבחן הקישורים העקיפים, שמודד העדפות לא מודעות,
אתם יכולים להיכנס לאינטרנט ולעשות אותו.
5 מיליון אנשים עשו אותו.
מתברר, ברירת המחדל שלנו היא לבן. אנחנו אוהבים אנשים לבנים.
אנחנו מעדיפים לבן. למה אני מתכוונת בזה?
כשמראים לאנשים תמונות של גברים שחורים ולבנים
אנחנו יכולים לקשר מהר יותר
את התמונה עם מילה חיובית, את האדם הלבן עם המילה החיובית,
מאשר כשאנחנו מנסים לקשר
מילה חיובית עם פנים שחורות, ולהיפך.
כשאנחנו רואים פנים שחורות,
קל לנו יותר לקשר שחור עם שלילי
מאשר כשזה לבן עם שלילי.
70 אחוז מהאנשים הלבנים שעושים את המבחן מעדיפים לבן.
50 אחוז מהאנשים השחורים שעושים את המבחן מעדיפים לבן.
אתם מבינים, כולנו היינו בחוץ כשהזיהום הגיע.
מה אנחנו עושים עם העובדה שהמוח שלנו מקשר באופן אוטומטי?
אתם יודעים, אחד הדברים שאתם בטח חושבים עליו,
ואתם בטח כזה - יודעת מה,
אני פשוט אשקיע יותר בעיוורון הצבעים שלי.
כן, אני הולך להתחייב לזה מחדש.
אני הולכת להגיד לכם, לא.
אנחנו הלכנו כבר בערך הכי רחוק שאנחנו יכולים בניסיון ליצור שינוי
בניסיון לא לראות צבע.
הבעיה אף פעם לא הייתה שאנחנו רואים צבע. היא הייתה מה שעשינו כשראינו את הצבע.
זה אידיאל שקרי.
ובזמן שאנחנו עסוקים בלהעמיד פנים שאנחנו לא רואים,
אנחנו לא מודעים לדרכים שבהם הבדל גזעי
משנה אפשרויות של אנשים, שמונע מהם מלשגשג,
ולפעמים זה גורם להם למוות בטרם עת.
אז למעשה, מה שהמדענים אומרים לנו הוא, אין סיכוי.
אל תחשבו אפילו על עיוורון צבעים.
למעשה, מה שהם מציעים הוא,
לבהות באנשים שחורים מדהימים.
(צחוק)
להסתכל עליהם ישר בפנים ולשנן אותם,
מכיוון שכשאנחנו רואים אנשים מדהימים שהם שחורים
זה עוזר להפריד
את הקישור האוטומטי במוח שלנו.
למה אתם חושבים שאני מראה לכם את הגברים השחורים היפים האלה מאחוריי?
היו כל כך הרבה, הייתי צריכה לחתוך אותם.
אוקיי, אז הנה העניין:
אני מנסה לאתחל את הקישורים האוטומטיים שלכם על מי הם גברים שחורים.
אני מנסה להזכיר לכם
שבחורים שחורים צעירים גדלים להיות בני אדם מדהימים
ששינו את חיינו והפכו אותם לטובים יותר.
אז הנה העניין.
האפשרות השנייה במדע,
והיא משנה רק באופן זמני את ההנחות האוטומטיות שלנו,
אבל דבר אחד שאנחנו יודעים
הוא שאם אתם לוקחים אדם לבן דוחה שאתם מכירים,
ומעמידים אותו ליד אדם לא לבן,
אדם שחור, שהוא מדהים,
אז לפעמים זה גם גורם לנו לעשות את ההפרדה.
אז תחשבו - ג'פרי דאהמר וקולין פאוול.
פשוט תסתכלו עליהם, כן? (צחוק)
אבל אלה הדברים. אז תלכו לחפש אחר הדעות הקדומות שלכם.
בבקשה, בבקשה, פשוט תצאו מההכחשה ולכו לחפש אחר מידע שיפריך,
שיוכיח לכם למעשה שהדעות הקדומות שלכם שגויות.
אוקיי, אז זה היה מספר אחד: מספר שניים,
מה שאני הולכת להגיד זה תנועו לכיוון בחורים שחורים צעירים במקום להתרחק מהם.
זה לא דבר שכל כך קשה לעשות,
אבל זה גם אחד מהדברים האלה
שצריך להיות מודע לעצמך ומלא כוונה.
אני הייתי באיזור וול סטריט פעם אחת לפני כמה שנים
כשהייתי עם עמיתה שלי, והיא באמת נפלאה
והיא עושה עבודת מגוון איתי והיא אישה לא לבנה, היא קוריאנית.
והיינו בחוץ, היה מאוחר בלילה,
ותהינו לאן אנחנו הולכות, היינו אבודות.
וראיתי איזה אדם מעבר לרחוב, וחשבתי,"הו יופי, גבר שחור."
הלכתי לקראתו בלי לחשוב על זה בכלל.
והיא הייתה כזה, "הו, זה מעניין."
הגבר בצד השני של הרחוב, הוא היה גבר שחור.
אני חושבת שגברים שחורים בדרך כלל יודעים לאן הם הולכים.
אני לא יודעת למה בדיוק אני חושבת את זה, אבל זה מה שאני חושבת.
אז היא אמרה, "הו, את חשבת, 'יש בחור שחור'?"(בשמחה)
היא אמרה, "אני חשבתי, 'הוו, בחור שחור'" (בפחד)
לכיוון השני. אותו צורך, אותו בחור, אותם בגדים,
אותו זמן, אותו רחוב, תגובה שונה.
והיא אמרה - "אני מרגישה כל כך רע. אני יועצת מגוון.
אני עשיתי את הקטע עם הבחור השחור. אני אישה לא לבנה. הו אלוהים!"
ואני אמרתי - "את יודעת מה? בבקשה. אנחנו ממש צריכות להירגע בעניין הזה."
זאת אומרת, צריך להבין שיש לי היסטוריה ארוכה עם גברים שחורים.
(צחוק)
אבא שלי הוא בחור שחור. אתם מבינים למה אני מתכוונת?
יש לי בן שחור בגובה 1.96 מ'. הייתי נשואה לבחור שחור.
העניין שלי עם בחורים שחורים הוא כל כך רחב וכל כך עמוק
שאני פחות או יותר יכולה למיין ולפענח מי הגבר השחור הזה.
והוא היה הגבר השחור שלי.
הוא אמר - "כן, גבירותיי, אני יודע לאן אתן הולכות. אני אקח אתכן לשם."
אתם יודעים, דעות קדומות זה הסיפורים שאנחנו ממציאים על אנשים
לפני שאנחנו יודעים מי הם באמת.
אבל איך אנחנו נדע מי הם
אם אמרו לנו להתעלם ולפחד מהם?
אז אני אומרת לכם ללכת לכיוון חוסר הנוחות שלכם.
ואני לא אומרת לכם לקחת סיכונים מיותרים.
אני אומרת, רק תעשו ספירת מלאי,
תרחיבו את המעגלים החברתיים והמקצועיים שלכם.
מי במעגל שלכם?
מי חסר?
כמה מערכות יחסים אמיתיות
יש לכם עם אנשים שחורים צעירים, גברים, נשים?
או כל אחד עם הבדל מהותי ממי שאתם
ואיך שאתם "זורמים", במרכאות?
כי, אתם יודעים מה? פשוט תסתכלו על הסביבה שלכם.
יכול להיות מישהו בעבודה, בכיתה,
בבית התפילה שלכם, איפשהו, יש איזה בחור שחור צעיר שם.
ואתם נחמדים. אתם אומרים שלום.
אני אומרת יכנסו עמוק יותר, קרוב יותר, רחוק יותר, ותבנו את סוגי היחסים האלה,
סוגי היחסים שבאמת גורמים לכם לראות את האדם בכללותו
ובאמת ללכת כנגד הסטריאוטיפים שלכם.
אני יודעת שחלק מכם כבר שם,
אני יודעת כי יש לי כמה חברים לבנים שיגידו,
"אין לך מושג כמה נבוך אני.
כאילו, אני לא חושב שזה יעבוד בשבילי.
אני בטוח אהרוס את זה."
בסדר, אולי.. אבל הדבר הזה הוא לא על שלמות. הוא על חיבור.
ואתם לא הולכים להרגיש בנוח לפני שתרגישו לא בנוח.
זאת אומרת, אתם פשוט צריכים לעשות את זה.
וגברים שחורים צעירים, מה שאני אומרת זה
אם מישהו בא לקראתך, באמת ובתמים, קבל את ההזמנה.
לא כולם באים לפגוע בך.
לך תחפש את האנשים שיכולים לראות את האנושיות שלך.
אתם יודעים, זו האמפתיה והחמלה
שבאה מליצור קשרים עם אנשים שהם שונים ממך.
משהו באמת עוצמתי ויפה מתרחש:
אתם מתחילים להבין שהם אתם,
שהם חלק מכם, שהם במשפחה שלכם,
ואז אנחנו מפסיקים להיות צופים מהצד.
ואנחנו הופכים לשחקנים, אנחנו הופכים לסנגורים,
אנחנו הופכים לבני ברית.
אז תצאו מאזור הנוחות למשהו גדול יותר, בהיר יותר.
כי זו הדרך שבה נמנע מעוד מקרה פרגוסון מלקרות.
ככה אנחנו יוצרים קהילה
שבה כולם, ובמיוחד גברים שחורים צעירים, יכולים לשגשג.
אז הדבר האחרון הולך להיות קשה יותר,
ואני יודעת את זה, אבל אני פשוט הולכת לשים את זה באוויר בכל מקרה.
כשאנחנו רואים משהו, חייב להיות לנו האומץ להגיד משהו,
אפילו לאנשים שאנחנו אוהבים.
אתם יודעים, זה החגים ויהיה איזשהו רגע
שאנחנו נשב מסביב לשולחן ונהנה.
רבים מאיתנו, בכל אופן, יהיו בחופשה,
ואתם צריכים להקשיב לשיחות מסביב לשולחן.
אתם מתחילים להגיד דברים כמו - "סבתא היא גזענית."
(צחוק)
"דוד ג'ו הוא גזען."
ואתם יודעים, אנחנו אוהבים את סבתא ואנחנו אוהבים את דוד ג'ו. באמת.
אנחנו יודעים שהם אנשים טובים, אבל מה שהם אומרים הוא שגוי.
ואנחנו צריכים להיות מסוגלים לומר משהו, כי אתם יודעים מי עוד יושב ליד השולחן?
הילדים ליד השולחן.
ואנחנו תוהים איך הדעות הקדומות האלו לא מתות, וממשיכות מדור לדור?
כי אנחנו לא אומרים דבר.
אנחנו חייבים לרצות לומר - "סבתא, אנחנו כבר לא קוראים ככה לאנשים."
"דוד ג'ו, זה לא נכון שזה הגיע לו.
זה לא מגיע לאף אחד."
ואנחנו חייבים לרצות
לא לסוכך על הילדים שלנו מפני הכיעור של גזענות
כשלהורים שחורים אין את המותרות לעשות זאת,
במיוחד לא אלו שיש להם בנים שחורים.
אנחנו חייבים לקחת את היקרים שלנו, העתיד שלנו,
ואנחנו חייבים להגיד להם שיש לנו ארץ מדהימה עם רעיונות נפלאים,
אנחנו עבדנו קשה מאוד, ועשינו קצת התקדמות,
אבל אנחנו עוד לא סיימנו.
עדיין יש בנו את הדברים הישנים האלו
לגבי עליונות וזה גורם לנו
לקבע את זה לתוך המוסדות שלנו
והחברה שלנו ודורות,
וזה גורם לייאוש
ולנבדלות ולהורדת ערך הרסנית של צעירים שחורים.
אנחנו עדיין נאבקים, אתם צריכים להגיד להם,
עם לראות גם את הצבע
וגם את האופי של צעירים שחורים,
אבל שאתם, ואתם מצפים מהם
להיות חלק מכוחות השינוי בתוך החברה
שיעמוד מול חוסר צדק ומוכן, מעל לכל דבר אחר,
ליצור חברה שבה צעיר שחור יכול להיראות בכללותו.
כל כך הרבה בחורים שחורים מדהימים,
אלה שהם המדינאים הגדולים שחיו אי פעם,
חיילים אמיצים,
פועלים מדהימים וחרוצים.
אלו הם אנשים שהם מטיפים עוצמתיים.
הם מדענים ואמנים וסופרים מדהימים.
הם קומיקאים דינמיים.
הם סבים אוהבים,
בנים דואגים.
הם אבות חזקים,
והם בחורים צעירים עם חלומות משל עצמם.
תודה.
(מחיאות כפיים)