SKUTEČNOU PRAVDU NENÍ TŘEBA VYSLOVIT, JEJÍ PODSTATA LEŽÍ V TICHU
Největší duchovní učitelé od starověku až po současnost
sdíleli názor, že na tajemství smyslu naší existence
nemá monopol konkrétní náboženství nebo duchovní tradice,
ale lze ho najít v srdci každého člověka.
Básník Rumi pravil:
„Kde je Měsíc, když nevychází a nezapadá?“
„Kde se nachází naše duše?“
Neříkejte, že je někde okolo.
Všechno existuje, ale jen pro ty, kteří se dívají.
SAMÁDHI - ČAST 2. Přeložil Blacklanner
ČÁST 2. (NENÍ TO TAK, JAK SI MYSLÍTE)
V příběhu o Babylonské věži
se lidstvo rozdělilo na bezpočet jazyků, nauk, kultur a zájmů.
Bábel znamená doslova „Boží brána“.
Tou Branou je naše uvažující mysl, její podmíněné struktury.
Ti, kteří přijmou skutečnou pravdu o svém já,
o své podstatě přesahující jméno a tvar,
ti jsou zasvěceni do velkého tajemství nacházejícího se za Branou.
Pomocí jednoho starého přísloví o slonovi se dá ukázat,
jak různé tradice odkazují na jednu skutečnost.
Skupina slepých lidí se dotýká slona na různých místech
a utváří si tak o něm svou představu.
Člověk stojící u nohy připodobňuje slona ke stromu.
Osoba u ocasu říká, že slon je vlastně provaz.
„Slon je jako kopí!“, říká ten, kdo stojí u klu.
Pokud se někdo dotkne ucha, popíše slona jako vějíř.
Osoba dotýkající se ho z boku je přesvědčena, že slon je jako zeď.
Háček je v tom, že se každý dotýkáme jenom své části slona
a jsme přesvědčeni, že pouze my máme pravdu.
Neumíme si připustit nebo ocenit,
že každý člověk popisuje zkušenost s jinou částí toho samého zvířete.
Perennialistická škola je o pochopení,
že všechny duchovní a náboženské tradice sdílejí jednu univerzální pravdu.
Mystickou, transcendentní realitu,
na jejímž základě vzniklo veškeré duchovní vědění a doktríny.
Swami Vivekananda shrnul perennialistické učení, když řekl:
„Koncem všech náboženství je uvědomění si Boha v duši.“
„To je jediné platné náboženství.“
Když v tomto filmu užíváme slovo Bůh,
je to jen metafora pro věc přesahující hranice,
která odkazuje na tajemství ležící mimo chápání egoistické mysli.
Pochopit své skutečné Já, nebo imanentní Já,
znamená uvědomit si svou božskou podstatu.
Každá duše má možnost dosáhnout vyšší úrovně vědomí.
Procitnout ze své dřímoty a oprostit se od své formy.
Spisovatel a vizionář Aldous Huxley, známý svou knihou Konec civilizace,
napsal také knihu Věčná filozofie,
kde píše o učení, které se v historii neustále opakuje
a přebírá formu kultury, která ho praktikuje.
Píše, že perennialistická filozofie
je nejlépe vyjádřena frází v sánskrtu:
„Tat Tvam Asi.“ „To jsi ty.“
Átman, věčné, imanentní Já, jest jedno s Brahmanem.
Absolutním původem veškerého bytí
a konečným cílem každého člověka je,
aby sám odhalil tuto skutečnost.
Aby člověk přišel na to, kdo vlastně je.
DANTEHO BOŽSKÁ KOMEDIE ILUSTRACE GUSTAVA DEOREA
Každá tradice je jako jedna plocha drahokamu,
odráží vlastní pohled na stejnou pravdu.
Zároveň rovněž osvětluje a rezonuje s ostatními plochami.
Ať už použijeme jakýkoliv jazyk či koncepční rámec,
náboženství, která se zabývají perennialistickým učením, vnímají,
že tu existuje spojení s něčím větším, něčím mimo nás.
Je možné se poučit a spojit učení z jednoho či více zdrojů.
I když se s tím nemusíme ztotožnit.
Říká se, že všechny duchovní nauky
jsou jen prsty ukazující na transcendentní pravdu.
Pokud se budeme držet dogmatu pohodlného učení,
tak zakrníme v našem spirituálním vývoji.
Dobrat se pokaždé pravdy,
znamená oprostit se od všeho.
Od náboženských představ.
Z pohledu ega je prst ukazující na samádhi
prstem ukazujícím do propasti.
Svatý Jan od Kříže řekl:
„Jestli si chcete být jisti cestou před sebou,
musíte zavřít oči a kráčet potmě.“
NAPLNO ŽÍT, ZNAMENÁ ŽÍT V ZEMI NIKOHO...
... STÁLE PODSTUPOVAT NEBEZPEČÍ SMRTI
Samádhi začíná skokem do neznáma.
Podle starověkých tradic, abyste dosáhli samádhi,
museli jste odvrátit vědomí od všech možných objektů.
Od všech vnějších podnětů,
podmíněného chování a pocitů. Jít vstříc samotnému vědomí.
Vnitřnímu zdroji. K srdci či podstatě svého bytí.
Pokud zde použijeme slovo samádhi, odkazujeme na transcendentnost.
Na nejvyšší samádhi. Nirvikalpa samádhi.
V Nirvikalpa samádhi dochází k potlačení nutkání.
Potřeby hledat a konat.
Můžeme mluvit pouze o tom, co se ztrácí, když se k tomu blížíme,
a zase se vrací, když odcházíme.
Neexistuje vnímání či nevnímání.
Něco nebo nic.
Vědomí či nevědomí.
Pro mysl je to nepochopitelné, nevysvětlitelné, absolutní.
Po návratu je tu nevědomost.
Znovuzrození. Vše je pro nás opět nové.
Je v nás zanechán dotyk něčeho vyššího,
který přetrvává tím déle, čím dál je člověk na cestě poznání.
Starověké tradice popisují bezpočet typů samádhi
a jazyk také může za mnohé zmatky.
Zvolili jsme slovo samádhi, ke zdůraznění transcendentní jednoty.
Stejně tak jsme mohli zvolit slovo z jiné tradice.
Samádhi je staré slovo Sanskrtu,
užívané védskou, jogínskou a sánkhjaskou školou v Indii.
Rovněž proniklo i do mnoha ostatních duchovních tradic.
Samádhi je osmá z Pataňdžáliho osmi odvětví jógy
a osmou částí Buddhovy pravé osmidílné stezky.
Buddha použil slovo Nirvana.
Zastavení „vany“ nebo také potlačení nutkání.
Pataňdžáli popisoval jógu nebo samádhi jako:
„Chitta Vritti Nirodha“.
Což v sanskrtu znamená: Zklidnění víru či spirály mysli.
Jde o oddělení vědomí
od prostředí či creatrixu mysli.
Samádhi nepředstavuje koncept,
protože dosažení samádhi vyžaduje oproštění od abstraktní mysli.
Náboženství popisují božské spojení různými slovy.
Samotné slovo náboženství vyjadřuje něco podobného.
V latině slovo religare znamená svazovat či spojit.
Podobný význam má slovo jóga - sjednocení.
Spojení pozemského a transcendentního.
V Islámu se odráží ve starém arabském významu slova islám.
Což znamená podvolení se, či pokorně prosit Boha.
Značí to naprosté pokoření či oproštění se od Já.
Křesťanští mudrcové, jako Svatý František z Assisi,
Svatá Terezie od Ježíše
a Svatý Jan od Kříže,
popisují spojení s Bohem a jeho Královstvím uvnitř nás.
V Tomášově evangeliu řekl Ježíš:
„Království je ve vás a mimo vás.“
„Království Otce je rozšířeno na celé zemi a lidé je nevidí.“
Práce řeckých filozofů Platóna, Plótínose, Parmenidése a Hérakleitose.
Když se na ně podíváme perennialistickým pohledem,
odhalují stejnou pravdu.
Plótínos tvrdil, že naší největší snahou
je dovést lidskou duši do nejvyššího stavu dokonalosti a jednoty s Jedním.
Lakotský šaman Černý sob pravil:
„Prvotní mír, který je nejdůležitější,
vychází z duše člověka, když si uvědomí svůj vztah,
svoji jednotu s vesmírem a jeho mocí.“
„A když si uvědomí, že ve středu vesmíru přebývá Velký duch.“
„A že tento střed je skutečně všudypřítomný.“
„Je uvnitř každého z nás.“
Na cestě k prozření, pokud se tedy nenacházíme v samádhi,
se nachází vždy dva protipóly. Dvoje dveře, do kterých lze vstoupit.
Dvě dimenze.
Jedna vede k absolutnímu vědomí.
Druhá k hmotnému světu.
Vrchní proud vedoucí k absolutnu
a spodní proud vedoucí k máje
a všemu zhmotnělému, viditelnému či neviditelnému.
Vztah mezi relativním a absolutnem
se dá shrnout citátem Sri Nisargadatta Maharadžem.
„Moudrost říká, že jsem nic.“
„Láska říká, že jsem vše.“
„A mezi těmi dvěma můj život plyne.“
Tímto spojením se rodí nové vyšší vědomí.
Spojením těchto protipólů, či zhroucením duálního vidění,
se rodí něco nového.
Vlastně to ale není „něco“ a ani se to nezrodilo.
Vědomí se rozvíjí při tvorbě něčeho nového.
Vytváří takzvanou perennialistickou trojici.
Otec je Bůh, transcendentní, nepoznatelný a neměnný.
Je spojen z božskou ženskostí, symbolem změny.
Toto spojení vyvolává alchymistickou transformaci.
Svým způsobem smrt a znovuzrození.
Ve Védském podání je posvátné spojení
představováno dvěma základními silami.
Shivou a Shakti.
Jména a tváře bohů se v čase mění,
ale jejich podstata zůstává neměnná.
Ze spojení se rodí nové vědomí.
Nová existence života.
Dvě strany jedné mince.
Univerzální energie, která nemá svůj střed, je bez hranic.
Je to čistá láska, kde nic nepřibývá a ani se neztrácí.
Protože je prázdná, ale přesto naplňující.
Ať už jde o mystéria škol Mezopotámských,
duchovní tradice Babyloňanů a Asyřanů,
náboženství starověkého Egypta, Nubijské a Kemetské kultury Afriky,
domorodé a šamanské tradice po celém světě.
Mysticismus starověkého Řecka.
Ať už jsou to gnostikové, odpůrci dualismu, budhisté,
taoisté, židé, zoroastristé,
jainisté, muslimové či křesťané.
Zjišťujeme, že jejich společným jmenovatelem je duševní vhled,
který umožňuje jejich stoupencům dosáhnout samádhi.
Slovo samádhi vyjadřuje zhruba
uvědomění si stejnosti či shody ve všem.
Znamená jednotu.
Spojuje všechny vaše stránky.
Ale nezaměňujte intelektuální porozumění se skutečným dosažením samádhi.
Je to vaše oproštění od neklidu,
které propojuje všechny úrovně spirály života.
Díky prastarému učení samádhi
může lidstvo pochopit společný zdroj veškerého náboženství.
A opět dosáhnout jednoty se spirálou života,
Velkým duchem, dharmou či Taem.
Spirála je most, který překlenuje mikro a makrokosmos.
Od DNA po vnitřní lotos proudící skrz čakry.
Po spirální ramena galaxií.
Spirála představuje všechny úrovně duše.
Jako její živoucí, rozpínající se ramena.
Skutečné samádhi spočívá v rozpuštění svého vědomí.
Všech vrstev své duše.
Spirála je nekonečný cyklus duality
a koloběhu života a smrti.
Občas zapomínáme na naše spojení se zdrojem.
Naše vnímání je velmi omezené.
Srovnatelné s broukem lezoucím po zemi,
aby se po ukončení svého života vrátil zpět ke zdroji.
Všudypřítomného středu.
Čuang-c’ pravil:
„Když už nelze jedno oddělit od druhého,
dosáhli jsme bodu rovnováhy Tao.“
„V tomto bodě, uprostřed kruhu,
můžeme spatřit nekonečno věcí.“
Prastará mantra „Óm mani padmé húm“
má poetický význam.
Člověk probouzí šperk lotosu.
Vaše podstata procitá v duši.
Procitá ve světě, stejně jako svět sám.
Pomocí hermetické nauky
„To, co jest nahoře, jest také to, co jest dole“,
můžeme analogicky pochopit vztah mezi myslí a klidem,
relativním a absolutnem.
Dobrý způsob, jak pochopit abstraktní podstatu samádhi,
je použít analogii černé díry.
Černá díra se obvykle popisuje jako místo ve vesmíru
s tak silným gravitačním polem, že žádný objekt včetně světla neunikne.
Nové teorie postulují, že všechny objekty,
od nejmenších mikroskopických částic
po makroformace jako například galaxie,
mají ve svém středu černou díru nebo jinou záhadnou singularitu.
V této analogii použijeme černou díru
jakou novou definici všudypřítomného středu.
V zenu je mnoho básní a kóanů,
které nás přivádí k Bráně bez dveří.
Když touto Branou projdeme, dosáhneme samádhi.
Horizont událostí je hranicí časoprostoru,
za kterou už události neovlivňují vnějšího pozorovatele.
Což znamená, že cokoliv se odehrává za horizontem událostí,
je pro nás velká neznámá.
Můžeme říct, že horizont událostí je analogie k Bráně bez dveří.
Je to hranice mezi vlastním Já a nevědomím.
Horizont událostí nepřekročí sebestředné Já.
Ve středu černé díry je jednodimenzionální singularita,
která na nepředstavitelně malém prostoru obsahuje hmotu miliardy sluncí.
V pravdě nekonečnou hmotu.
Celý vesmír v něčem nepoměrně menším než zrnko písku.
Singularita je něco nepochopitelného, mimo hranici času a prostoru.
Fyzika zde vylučuje pohyb,
nic tam nemůže existovat.
Ať už je to cokoliv, leží to mimo naše vnímání.
Přesto nemůžeme mluvit o nehybnosti.
Klid či pohyb jsou pro to prázdný pojem.
Když si uvědomíte, že střed je všude a zároveň nikde,
dualita se nám rozpadá.
Tvar a nicota, čas a bezčasí.
Můžeme to nazvat dynamickým klidem,
či plnou prázdnotou
ve středu absolutní temnoty.
Taoistický mistr Lao-c´ pravil:
„Temnota uvnitř temnoty je branou k veškerému vědění.“
Spisovatel a komparativní religionista Joseph Campbell
popisuje opakující se symbol
v perennialistické filozofii, který nazývá Axis Mundi.
Centrální bod nejvyšší hory.
Osa, kolem které se vše otáčí.
Spojitý bod klidu a pohybu.
Z tohoto centrálního bodu vyrůstá strom.
Strom osvícení, který spojuje všechny světy.
Stejně jako je slunce pohlcováno černou dírou,
když se střetnete se skutečností, váš život se začne točit kolem ní
a vy pomalu vymizíme.
Když se blížíte imanentnímu Já, může to znamenat otřes pro ego.
Strážci Brány jsou zde proto, aby poutníky podrobili zkoušce.
Člověk musí být připraven čelit svým největším obavám
a zároveň přijmout svou vlastní zodpovědnost.
Zahnat slepé běsy
a odhalit skrytou krásu.
Pokud toto s vámi nepohnulo, pokud nezareagujete,
pak vše, co vyprodukovalo nevědomí, pomine.
V tomto bodě duchovní cesty je víry nejvíce zapotřebí.
Co myslíme pojmem víra?
Víra neznamená to samé co přesvědčení.
Přesvědčení nám přináší na vědomé úrovni útěchu a jistotu.
Naše mysl se vypořádává s tím, co prožíváme.
Víra je přesný opak.
Víra znamená přijmout nevědomost
a přijmout cokoliv, co se z nevědomí vynoří.
Víra znamená dobrovolně se nechat vtáhnout do singularity,
kde jsme rozdrceni a rozloženi, abychom mohli projít Branou bez dveří.
Vývoj a složení galaxie
je úzce odvislé od velikosti její černé díry.
Stejně jako je váš rozvoj spjat s imanentním Já,
se singularitou, jež je vaší podstatou.
Černou díru nevidíme,
ale víme o ní díky pohybu věcí v její blízkosti.
Jak ovlivňuje fyzikální prostor.
Stejně tak nemůžeme spatřit svou pravou podstatu.
Imanentní Já není věc, ale můžeme pozorovat osvícenou činnost.
Jak pravil zenový mistr Suzuki:
„Přísně vzato, osvícení lidé neexistují.“
„Je pouze osvícená činnost.“
Nevidíme to, podobně jako oko nevidí samo sebe.
Nevidíme to, protože je to samotný nástroj vidění.
Podobně jako černá díra, samádhi je nic a zároveň něco.
Je to zhroucení duality něčeho a ničeho.
Neexistuje Brána, za kterou uzříme skutečnost,
ale je nekonečné množství cest.
Cesty, způsoby bytí, jsou jako nekonečné spirály bez začátku a konce.
Nikdo neprojde Branou bez dveří.
Ještě na to nikdo nepřišel a nikdy také nepřijde.
Nikdo neprošel Branou bez dveří, takže jím se musíme stát.
Samádhi je stezkou bez cesty. Zlatý klíč.
Je to konec identifikace se strukturou ega,
které odděluje naše vnitřní a vnější světy.
Je mnoho modelů ega, které popisují jeho vrstvy či úrovně.
Ukážeme si to na jednom starém příkladě.
V upanišadech se vrstvy pokrývající átman, duši,
nazývají kosha.
Každá kosha je jako zrcadlo.
Vrstva našeho Já.
Závoj májí nám zabraňuje poznat sama sebe,
pokud s tím jsme konfrontováni.
Většina lidí zaměňuje odlesk s tím, jací sami jsou.
Jedno zrcadlo odráží vrstvu zvířete - fyzické tělo.
Jiné zase odráží mysl, představy, instinkty a vnímání.
Další vnitřní energii - pranu,
kterou spatříte, když obrátíte pohled do sebe.
Další odráží představivost,
vrstvu vyššího vědění či také moudrosti.
A pak jsou vrstvy transcendentálna, či neduální blaženosti,
které prožíváme, když dosahujeme samádhi.
Existuje bezpočet různých odrazů, či stránek vnitřního Já.
A neustále se mění.
Většině lidí je neznámá pranická úroveň,
úroveň vyššího vědění a úroveň neduální blaženosti.
FYZICKÁ (SMYSLY); DUŠEVNÍ (MYŠLENÍ) - ZNÁMÉ
Ani netuší, že existují.
Tyto úrovně ovlivňují váš život, ale pro vás jsou neviditelné.
PRANICKÁ (ENERGIE); VYŠŠÍ VĚDĚNÍ (TYPIZACE)
NEDUÁLNÍ BLAŽENOST (ENSTATICKÁ) - NEZNÁMÁ
Skrytá zrcadla na nás mají větší vliv než ta viditelná.
Nevidíme je, protože je neosvětluje naše vědomí.
Stejně jako Indrova šnůra perel se zrcadla odráží navzájem
a tento odlesk se dále odráží v nekonečném počtu.
Změna na jedné úrovni souběžně ovlivní ostatní úrovně.
Některá zrcadla mohou zůstat skryta.
Pokud tedy nemáme schopného průvodce, který nám je pomůže odhalit.
Pravdou je, že nevíme, co všechno nevíme.
Teď si představte, že všechna zrcadla rozbijete.
Nyní nic neodráží váš obraz.
Tak kde jste?
Když ztišíme mysl, zrcadla nás přestanou odrážet.
Vytratí se subjekt a objekt.
Ale nezaměňujte tento prvotní stav za nicotu či prázdnotu.
Imanentní Já není „něco“, ale zároveň to také není „nic“.
Zdroj není nějaká věc. Je to samotná prázdnota, klid.
Ona prázdnota je zdrojem všeho.
Forma je prázdnota.
Prázdnota je formou.
Tento zdroj je lůnem stvoření
a naplněn všemi možnostmi.
Samádhi je o probuzení neosobního vědomí.
Podobně, jako když se vám něco zdálo.
Po probuzení si uvědomíte, že se vše odehrálo pouze ve vaší mysli.
Po dosažení samádhi zjistíte, že vše kolem
probíhá na mnoha úrovních potenciálu a vědomí.
Všechno je jen další odraz v zrcadle, sen ve snu.
Vy sami jste jak představou,
tak i snovým cestovatelem.
Ať už v tomto filmu říkáme cokoliv, nepřemýšlejte o tom.
Nechte to být.
To duše sní. Sní sen o vás.
Sen představuje veškerou změnu.
Ale je možné si uvědomit neměnnost.
Toto uvědomění nelze pochopit naší omezenou myslí.
Když se vrátíme z nirvikalpa-samádhi,
zrcadla nás opět začnou odrážet.
A s tím přijde pochopení, že svět, ve kterém žijete, to jste vlastně vy.
Ne vaše omezené Já, které je pouze prchavým odrazem,
ale uvědomujete si svou skutečnou podstatu
jako zdroje všeho.
Tento počátek vyšší moudrosti,
embrya, „prajna“ nebo gnóze,
je to, co se rodí ze samádhi.
Podle knihy Jób
„Chokhmah“ či moudrost vychází z prázdnoty.
Tato věta je sice krátká,
a přesto shrnuje vše.
Nicméně nepochopíme ji,
dokud se nezhmotní v paláci zrcadel zvaného „binah“,
zdrojem vytvořeným vyšším věděním,
který utváří zárodek boha.
Problém netkví v existenci zrcadel či v mysli.
Právě naopak.
Problém lidského vnímání spočívá v tom,
že se s ním ztotožňujeme.
Tato představa, že jsme omezeni, se nazývá májá.
Jógínská škola praví, že k dosažení samádhi
musíme sledovat předmět meditace, dokud se nerozplyne.
Dokud se v něm nerozplynete, nebo on ve vás.
I když to každá tradice nazývá jinak,
ve své podstatě všechny hovoří o potlačení individuální podoby
a nutkání.
Buddha vždy učil v negativních výrocích.
Že máme přímo zkoumat naši individualitu.
Neobjasnil, co vlastně samádhi je. Akorát, že tím končí naše utrpení.
Škola Advaita-védánta má úsloví: „neti neti“.
Což v překladu znamená: „Ne tohle, ne toto“.
Lidé na cestě za sebepoznáním odhalují svou pravou podstatu
nebo podstatu Brahman tím, že nejdříve zjišťují, co nejsou.
Podobně tak v křesťanství
popsala Svatá Terezie od Ježíše modlitbu
na základě negativní teologie. Via negativa.
Modlitbu o rozjímání, oddanosti a jednotě,
jako jediném způsobu, jak popsat Boha.
Tímto přístupem
postupně odstraníme vše nestálé.
Pomíjivé.
Mysl, ego a další jevy,
včetně ukrytých vrstev našeho Já.
Nevědomí se musí projevit,
aby mohlo odrážet zdroj.
Pokud v nevědomí existuje nějaké hlubší poznání,
pak jsou naše životy chyceny v bludišti skrytých cest,
které tvoří naše nepoznané já.
Pokud se všechny vrstvy našeho Já ukážou jako prázdné,
pak jsme osvobození od vlastního Já.
Jsme osvobozeni od představ.
Klíčovým bodem rozvoje je uvědomění si, že netušíte, kdo jste.
Kdo prožívá dýchání? Kdo prožívá chuť?
Kdo zaříkání? Rituál?
Tanec?
Horu?
Hlídejte hlídače. Pozorujte pozorovatele.
Když pozorujete pozorovatele, spatříte nejdříve své falešné já.
Ale pokud vytrváte, poddá se to.
Dostanete se přímo ke zdroji prožitku.
Neochvějně.
Pronikavě.
Přímo.
S plnou silou vaší existence.
Neprobouzí se žádné vaše Já.
Vy se neprobouzíte.
Probíráte se z iluze vašeho odděleného Já.
Ze sna o vašem omezeném Já.
Je zbytečné o tom mluvit.
Musí dojít k rozpuštění vlastního Já, abychom si to uvědomili.
Jakmile k tomu dojde, není k tomu co říct.
Jakmile něco řeknete, jste zpátky ve své hlavě.
Řekli jste příliš.
Běžně máme tři stavy vědomí.
Bdění, snění a hluboký spánek.
O samádhi se někdy mluví jako o čtvrtém stavu vědomí.
O nejvyšší úrovni vědomí.
Prvotní probuzení, které může souběžně existovat
s ostatními stavy vědomí.
Ve Védántě je toto nazýváno turíja.
Jiné označení pro turíju je Kristovo vědomí, vědomí Krišny,
Buddhovo učení či Sahaja samádhi.
V Sahaja samádhi zůstává imanentní Já přítomno
včetně všech ostatních lidských funkcí.
Klid spočívá v centru spirály fenoménu změny.
Myšlenky, city, pocity a energie
obíhají po obvodu.
Ale míra klidu, či Jáství
zůstává při vnější aktivitě stejná jako při meditaci.
Je možné, že imanentní Já zůstane přítomno
i během hlubokého spánku.
Že vaše povědomí o Já nezmizí,
i když se změní stav vědomí.
Toto je jogínský spánek.
V Písni Písní čí Písních Šalamounových z Hebrejské bible a Starého zákona
se píše: „Spím, ale mé srdce bdí.“
Uvědomění si věčného, neosobního vědomí
rezonuje ve slovech Ježíše, když pravil:
„Dříve než byl Abraham, já jsem.“
Jedno vědomí, které se promítá skrz bezpočet tváří a forem.
Zpočátku je to jako malý plamínek zrozený z vašich protikladů.
Mužského pronikavého vědomí
a ženské otevřené energie.
Plamínek je křehký a může snadno pohasnout.
Proto ho musíme chránit a starat se o něj, než zesílí.
Samádhi je zároveň bezčasý stav vědomí
a místo dalšího rozvoje.
Je živé a dále se vyvíjející.
Jak trávíme v samádhi více času,
v přítomnosti... v bezčasí...
... řídíme se více srdcem, duší či Átmanem
a méně podmíněnou strukturou.
Takto se osvobodíme od nižších stupňů vědomí,
od patologického myšlení.
Vnitřně se změníme.
Energie již nadále bezděčně nesměřuje do starých podmíněných struktur.
Vlastně tím říkáme, že se neztotožňujeme s egem.
s formou vnějšího světa.
Dosažení samádhi znamená takové úsilí,
že se při tom vzdáváme individuální podoby.
Toto odevzdání je tak náročné,
že vyžaduje naši plnou pozornost,
všechnu naši energii.
Jde o rovnováhu úsilí a odevzdání se.
Jin a jang. Takříkajíc mimovolnou snahu.
Indický mystik a jogín Paramahamsa Šrí Rámakršna pravil:
„Nehledejte osvícení,
pokud ho nepotřebujete jako hořící člověk jezero.“
Hledejte ho celou svou bytostí.
Cvičení oproštění se od ega
vyžaduje odvahu, ostražitost a vytrvalost,
aby zárodek nezanikl.
Nevracejte se zpátky do zajetých kolejí.
Musíte být ochotní jít proti proudu.
Proti neúprosnému tlaku prostředí
a proti koloběhu samsáry.
Každý výdech, každá myšlenka, každý čin
musí směřovat ke zdroji.
Samádhi nedosáhnete pouhým úsilím, ale také ho nedosáhnete jen tak.
Opusťte toto uvažováni.
Tato dualita je pouze v naší hlavě.
Dosažení samádhi je tak snadné,
tak nepostřehnutelné, že je pokaždé špatně jazykově interpretováno,
protože jazyk je ve své podstatě dualistický.
Existuje jen jedno prvotní vědomí, které procitá se světem.
Ale je překryto mnoha vrstvami mysli.
Tak jako se slunce skrývá za mraky,
když jednotlivé vrstvy zmizí, odhalí se naše skutečné podstata.
Odhalování vrstev mysli lidé nazývají jiným samádhi.
Jinak nazývají různé zážitky a úkazy.
Ale samádhi je tak jednoduché, že když vám řeknou, jak ho dosáhnou,
vaší mysli to vždycky ujde.
Samádhi není ani snadné, ani složité.
To jenom mysl to komplikuje.
Mysl vytváří překážky.
Před proměnou se mysl musí zastavit.
Není to o dění se.
Nejvýstižněji je učení samádhi shrnuto v této větě:
„Upokojte se a vězte.“
TICHO JE JAZYKEM BOHA VŠE OSTATNÍ JE JEN ŠPATNÝ PŘEKLAD
Jakými slovy a obrazy popíšeme klid?
Jak můžeme zvuky popsat ticho?
Než bychom samádhi popisovali jako abstraktní koncept,
slouží tento film jako výzva k nečinnosti.
Výzva k meditaci, vnitřnímu tichu a modlitbě.
Čas se zastavit!
Zastavte vše, co je poháněno nutkáním egoistické mysli.
Upokojte se a vězte.
Nikdo vám neřekne, co vyjde z klidu.
Výzva přichází z duševního srdce.
Je to jako dávná vzpomínka.
Duše se probudí a vzpomene si.
Byla jako spící spolucestující,
ale nyní ji prázdnota probudila a vše se zjevilo.
S myslí omezenou egem si samádhi nemůžete představit.
Stejně jako slepému nepopíšete barvu.
Vaše mysl to nechápe a nedokáže si to představit.
Dosáhnout samádhi znamená jiný pohled na věc.
Nevidět věci jinak, ale poznat poznávajícího.
Svatý František z Assisi pravil:
„Pátráme po tom, co se dívá.“
Jakmile jednou spatříte měsíc, už ho rozpoznáte v každém odrazu.
Skutečná podstata je vždy přítomna.
Nachází se ve všem, akorát jste si toho nevšimli.
Když se naučíte rozpoznat a přijmout své skutečné Já,
oproštěné od smyslových vjemů,
je možné užasnou nad nejobyčejnějšími věcmi.
Jsme v úžasu.
Nepokoušejte se oprostit se od tužeb.
Protože toto pokoušení se je touhou samo o sobě.
Nemůžete se pokoušet o klid, protože samotná snaha je druh pohybu.
Dosáhněte klidu, který je neustále všudypřítomný.
Splyňte s klidem a vězte.
Když se oprostíme od představ, zjeví se zdroj.
Ale neupínejte se k němu.
Skutečnost, Tao...
není jen jedna či dvě...
Ramana Maharši pravil:
„Je jen jedno Já.
Jestli je omezené, jde o ego.
Pokud je neomezené, je nekonečné a skutečné."
Pokud věříte tomu, co říkáme, tak vám to ušlo.
To platí i pokud tomu nevěříte.
Věřit či nevěřit jsou konstrukty mysli.
Vyžadují vhled.
Ale pokud zahájíte sebedotazování,
prozkoumání sebepozornosti,
pátrání po tom, Kdo pozoruje...
Pokud jste ochotni žít podle principu vyšší vůle...
Pokud se chcete vydat za hranice neznáma,
pak možná pochopíte, kam tím vším mířím.
Pak sami zakusíte
mystérium a krásu prostého bytí.
Existuje možnost jiného života.
Existuje něco posvátného a nevysvětlitelného,
co můžete objevit v hlubinách klidu vašeho Já.
Mimo představy, dogmata.
Mimo podmíněných činností a veškerých představ.
Nedosáhnete toho díky návodu, rituálem či cvičením.
Není tu „jak“, není v tom systém.
Žádná zkratka.
Jak praví zen.
Je to objevení původní tváře ještě před vaším narozením.
Není to o tom, přidat k vašemu Já něco navíc.
Ale dosáhnout prozření.
Prozření, které prohlédne iluzi vašeho Já.
Život zůstane nenaplněn
a srdce bude toužit.
Do doby, než vyřeší záhadu přesahující jméno a tvar.
UPOKOJTEŽ SE, A VĚZTE, ŽEŤ JSEM JÁ BŮH ŽALM 46:10
K PROŽITKU PRAVÉHO JÁ STAČÍ ZŮSTAT KLIDNÝ
RAMANA MAHARŠI
V TICHU SRDCE K TOBĚ PROMLUVÍ NEJVYŠŠÍ A DOVEDE TĚ K TVÉMU CÍLI
MIRRA ALFASSA, MATKA
PŘESTANTĚ PŘEMÝŠLET NECHTE MYSL SPOČINOUT
DESET TISÍC VĚCÍ VZNIKNE A ZANIKNE, ZATÍMCO JÁ SLEDUJE JEJICH NÁVRAT
VYROSTOU A PROSPÍVAJÍ A PAK SE NAVRÁTÍ KE ZDROJI
NÁVRAT KE ZDROJI JE NALEZENÍM KLIDU, CESTOU TAO - LAO-C´
ČERPEJTE Z KLIDU ZAMEŘTE POZORNOST DOVNITŘ
A UPNĚTE MYSL K SOBĚ
TAM NAJDETE MOUDROST, KTEROU HLEDÁTE - BHAGAVAD GITA
VAŠE NEJVNITŘNĚJŠÍ VĚDOMÍ VLASTNÍHO JÁ,
VĚDOMÍ TOHO, ČÍM JSTE, JE NEODDĚLITELNÉ OD TICHA.
TEN POCIT JÁ JSEM, KTERÝ JE HLUBŠÍ NEŽ JMÉNO A FORMA.
- ECKHART TOLLE
NIC NENÍ BLÍŽE BOHU NEŽ KLID - MISTR EKHART
V TICHOSTI MYSLI SPATŘIL JSEM SÁM SEBE,
JAKÝ VE SKUTEČNOSTI JSEM: NIČÍM NEOMEZENÝ
- NISARGADATTA MAHARADŽ
NECHŤ TĚ TICHO DOVEDE K PODSTATĚ ŽIVOTA - RUMI
SLYŠELI JSTE O JAK, JÁ VÍM O TOM OSTATÍM.
RABIA BASRI (ŽENSKÁ SUFISTICKÁ SVATÁ)
TAJEMSTVÍ PŘÍSTUPNOSTI MUSÍME HLEDAT V TICHU - ZHOU XUANJING
ÚPLNĚ ZTIŠENÍ MYSLI JE NEVÍDANÁ VĚC
JE KŘEHKÁ, AKTIVNÍ, ŽIVÁ, VĚDOMA SI KAŽDÉHO DALŠÍHO IMPULZU
PŘESTO NAPROSTO NEHYBNÁ - DŽIDDÚ KRIŠNAMÚRTI
SAMÁDHI - ČAST 2. Přeložil Blacklanner
...