היום אני הולך להראות לכם
שלוש דוגמאות איקוניות של עיצוב,
ויש בזה הגיון
שאני הבן אדם המושלם למשימה
כיוון שיש לי תואר ראשון בספרות.
(צחוק)
אבל אני גם מפורסם,
דמות טלוויזיונית מינורית
ואספן נלהב של
קטלוגים של פריטי עיצוב ברי השגה,
כל כך הרבה אני יודע...
כל מה שיש.
עכשיו, אני בטוח שאתם
מזהים את האובייקט הזה.
רבים מבניכם בטח ראו אותו
כאשר נחתתם בספינות האוויר הפרטיות שלכם
בשדה התעופה של לוס אנג'לס
בימים האחרונים.
זה ידוע בתור "בניין נושא".
זה שמו ממספר סיבות
שטיבן עדיין לוטה בערפל.
זאת כנראה גם
הדוגמה הטובה ביותר שיש לנו בלוס אנג'לס
לארכיטקטורה חייזרית עתיקה.
חפירות ארכיאולוגיות ראשונות נערכו ב-1961
כשבנו את שדה התעופה LAX,
למרות שמדענים מאמינים
שהבניין נבנה בסביבות שנת 2000
לפני התקופה הנוכחית,
כשהוא שימש
כנמל חלל בין מימדי
על ידי האסטרונאוטים העתיקים
שאכלסו לראשונה את הכוכב הזה,
שקידמו את המין שלנו
מהיותנו פראים על ידי כך שנתנו לנו
את השפה הכתובה,
את הטכנולוגיה
ואת הפלא של מסעדות מסתובבות.
חושבים שהבניין הזה שימש
כתחליף לנמלי חלל ישנים יותר
שממוקמים כמובן בסטונהנג',
כך שהבניין הזה
נחשב כשיפור גדול
עקב העיצוב המסודר,
העובדה שדרואידים לא מסתובבים שם כל הזמן,
וכמובן,
הגישה המשופרת לחניה.
כאשר המבנה נחשף,
הוא הוביל לתקופה חדשה
של מבנים אווירודינמיים, בעיצוב ארכאי-עתידני
שנקרא "גוגי",
שמיוחס תמיד
לעידן הסילון. שם דיי מטעה.
אחרי הכל, האסטרונאוטים העתיקים שהשתמשו בו
לא השתמשנו במנועי סילון לעיתים קרובות,
כיוון שהעדיפו את השימוש בנחשים מכונפים
שהיו מונעים על ידי גולגלות קריסטל.
(מחיאות כפיים)
(מוזיקה)
אה כן, זה שולחן.
אנחנו משתמשים בהם כל יום.
על השולחן,
זה ה"ג'וסי סאליף"
פרי העבודה של המעצב פיליפ סטארק,
שאני מאמין שנמצא בקהל עימנו ברגע זה.
אפשר לראות את טביעת האצבע של סטארק
בדיוק הרב, בשובבות,
בחדשנות
ובהבטחה שלו לאלימות קרבה ובאה.
(צחוק)
העיצוב מאתגר את האינטואיציה,
זה לא מה שאתם חושבים שזה ממבט ראשון.
זה איננו מזלג מעצבים
שמשמש לתפיסת שלושה מתאבנים בפעם אחת,
דבר שהיה יכול להיות מאוד שימושי בלובי פה בחוץ,
הייתי אומר...
ולמרות ההשפעה הברורה
של האסטרונאוטים העתיקים,
המראה החללי והתלת-רגליות שלו,
המכשיר הזה איננו מתוכנן
על מנת להתחבר לכם אל המוח
ולמצוץ את המחשבות שלכם.
למעשה, זאת מסחטת הדרים
ומהרגע שאני אומר לכם את זה,
אתם לא תראו בזה יותר שום דבר אחר.
זה איננו מונומנט לעיצוב,
זה מונומנט לשימושיות שבעיצוב.
אתם יכולים לקחת את זה איתכם הביתה,
בניגוד לבניין הנושא,
שישאר תמיד היכן שהוא.
הוא בר השגה מבחינת המחיר
ויכול להגיע אתכם הביתה
ולכן הוא יכול לשבת לכם
על הדלפק במטבח -
הוא לא יכול להיכנס לתוך המגירות,
תאמינו לי, גיליתי את זה בדרך הקשה -
וזה יכול להפוך את הדלפק אצלכם במטבח
למונומנט לעיצוב.
דבר נוסף לגביו,
אם יש לכם אחד כזה בבית,
הרשו לי לספר לכם דבר אחד שלא ידעתם:
כאשר אתם הולכים לישון,
הוא מתעורר לחיים
ומהלך לו ברחבי הבית,
עובר לכם על הדואר
וצופה בכם ישנים.
(מחיאות כפיים)
אוקיי, מה זה הפריט הזה?
אין לי מושג, אני לא יודע מה זה.
הוא נראה נורא, האם זו פלטת חימום?
אני לא מבין את זה.
מישהו יודע אולי? צ'י?
זה... אייפון. אייפון.
אה. כן. נכון, אני זוכר את אלה....
היו לי מרצפות באמבטיה
ששופצו עם דברים כאלה בימים ההם.
לא, יש לי אייפון. בטח שיש לי.
הנה האייפון האהוב שלי.
אני עושה כל כך הרבה דברים באמצעות המכשיר הקטן הזה.
אני אוהב לקרוא באמצעותו ספרים.
ויותר מכך, אני אוהב לקנות באמצעותו ספרים
כך שלעולם לא ארגיש רע על כך שאיני קורא אותם
כיוון שהם נכנסים לכאן, ואני לא אראה אותם יותר לעולם.
זה מושלם.
אני משתמש בו כל יום על מנת
למדוד את משקלו של שור,
למשל.
ולפעמים,
אני מודה, אני מבצע
בו שיחות טלפון.
ועדיין, קורה שאני שוכח שהוא קיים.
זהו עיצוב
שברגע שאתה רואה אותו,
אתה שוכח ממנו.
קל לשכוח את התאווה הגדולה
שהיתה ב 2007 כאשר לראשונה
נגענו במכשיר הזה, כיוון שהוא הפך
מהר מאוד לנפוץ כל כך
ובגלל שכמעט בן רגע
אימצנו את התנועות האלה
והפכנו אותן לחלק בלתי נפרד מחיינו.
בניגוד לבניינים עם נושא,
זו איננה טכנולוגיה חייזרית.
או שעלי לומר,
מה שהוא עשה, זה לקחת טכנולוגיה
שבניגוד לאנשים בחדר הזה,
לאנשים רבים בעולם,
עדיין מאוד זרה,
והפך אותה מייד
לידידותית ואינטימית...
ובניגוד ל"ג'וסי סאליף",
הוא איננו מאיים
להתחבר לכם למוח,
אלא רק,
להתחבר לכם למוח...
(צחוק)
ואפילו לא שמתם לב לכך...
אז הנה לכם. השם שלי הוא ג'ון הודג'מן.
ובדיוק הסברתי לכם על עיצוב.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)