Днес ще ви разопаковам
три примера на емблематични дизайни,
и има перфектен смисъл,
че аз трябва да бъда този, който да го направи,
понеже имам бакалавърска степен по литература.
(Смях)
Но също съм известен
като малка телевизионна знаменитост
и страстен колекционер на
дизайн каталози Within Reach,
така че почти знам
за всичко което съществува.
Сега, сигурен съм, че вие
разпознавате този обект;
много от вас вероятно са го видели
когато сте кацали с вашите частни цепелини
в международното летище на Лос Анджелис (LAX)
през последните няколко дни.
Това е известно като Тематично Построяване;
това е името му по ред причини,
които все още са много мътни.
И това може би е
най-добрият пример, който имаме в Лос Анджелис
на древна извънземна архитектура.
Тя е разкопанa за пръв път през 1961 г.
когато са изграждали LAX,
въпреки че учените смятат, че
тя датира до 2000 година
преди новата ера,
когато е използвана като
зает транс-измерен космически порт
от древните астронавтите,
които първи колонизирали тази планета
и извадили нашите видове
от диващина като ни дали
дара на писмения език
и технологии, и
подаръка на въртящи се ресторанти.
Смятало се, че то е
заместител за по-старите космически портове,
намиращи се, разбира се, в Стоунхендж
и което се счита за
значително подобрение
поради изчистения дизайн,
липсата на друиди, висящи наоколо през цялото време
и разбира се, много по-добрия
достъп до паркиране.
Когато била открита,
тя възвестила нова ера
на рационален, архаично футуристичен дизайн
наречен Googie,
което става синоним с
Джет ерата, погрешно название.
В края на краищата, древните космонавти, които я използвали
не са пътували с джет много често,
предпочитайки вместо това да пътуват с перната змия
захранвана от кристални черепи.
(Аплодисменти)
(Музика)
А да, маса.
Използваме тези всеки ден.
И върху нея,
сочен салиф.
Това е дизайн на Филип Старк,
който вярвам, че е в публиката в този момент.
И можете да кажете, че е Старк дизайн
заради неговата прецизност, неговата игривост,
иновация и
обещанието му за предстоящо насилие.
(Смях)
Това е дизайн, който предизвиква интуицията ви --
не е това, което си мислите когато го видите за първи път.
Това не е вилица проектирана
за да вземете три ордьоври наведнъж,
които би било полезно във фоайето,
бих казал.
И въпреки неговото очевидно
влияние от древните астронавти
и неговата пространствена възрастовост и триподизъм,
това не е нещо,
проектирано за да го прикачите към вашия мозък
и да засмуквате вашите мисли.
Всъщност това е цитрусовa сокоизстисквачка
и когато казвам това,
вие никога няма да я видите като нещо друго отново.
Тя също така не е паметник на проектирането,
тя е паметник на полезността на дизайна.
Можете да я вземете с вас в къщи,
за разлика от Тематичната сграда,
която ще остане, където е завинаги.
Тя е достъпна
и може да дойде в къщи с вас
и, като такава, може да седи
на вашия кухненски плот --
не може да се пъхне в чекмеджетата;
повярвайте ми, открих това по трудния начин --
и да превърне кухненския ви плот в
паметник на дизайна.
Нещо друго за нея,
ако имате такава у дома,
нека ви кажа една от функциите, за която може да не знаете:
когато заспивате,
тя оживява
и обикаля дома ви
и се рови из пощата ви
и ви наблюдава, докато спите.
(Аплодисменти)
Добре, какъв е този обект?
Нямам си на представа. Не знам какво е това нещо.
Изглежда ужасно. Дали е малкa гореща плоча?
Не разбирам.
Някой знае ли? Чи?
Това е... iPhone. iPhone.
О да, правилно, помня ги тези.
Цялата ми баня бе преправена с плочки
с тези от добрите стари времена.
Не, аз имам iPhone. Разбира се че имам.
Ето моя много обичан iPhone.
Правя толкова много неща с това малко устройство.
Обичам да чета книги с него.
Повече от това, обичам да купувам книги с него,
за които никога не трябва да се чувствам виновен, че не прочитам,
тъй като те отиват тук и никога не ги виждам отново,
и това е перфектно.
Използвам го всеки ден
за да измервам теглото на вол,
например.
От време на време,
признавам, че провеждам
телефонно обаждане с него понякога.
И въпреки това забравям за него през цялото време.
Това е дизайн,
който веднъж щом видите,
го забравяте.
Лесно е да се забрави спирането на дъха,
което настъпи през 2007 година, когато за първи път
сте докоснали това нещо, защото то стана
така бързо проникващо
и поради това колко мигновено
ние приехме тези жестове
и го направихме придатък на живота ни.
За разлика от Тематичната сграда,
това не е извънземна технология.
Или трябва да кажа,
че това което направи бе, че използва технология,
която за разлика от хората в тази зала,
и за много други хора по света,
все още се чувства много чужда,
и веднага и незабавно я накара да се чувства
позната и интимна.
И за разлика от сочния салиф,
не заплашва
да се прикачи към мозъка ви,
напротив, тя просто
се прикрепва към ума ви.
(Смях)
И дори не забелязвате, че се е случило.
Така че ето ви. Казвам се Джон Ходжман.
Току що обясних дизайна.
Много ви благодаря.
(Аплодисменти)