Поредната нетърпимо гореща сутрин в Мемфис, Египет.
Слънцето огрява Нил, докато Песешет проверява запасите си.
Мед.
Чесън.
Кимион.
Листа от акация.
Кедрово масло.
Има всичко необходимо, за да се погрижи за пациентите си.
Песешет е „сюню“ или лечителка.
За да се превърне в такава,
е трябвало да се обучава за писар
и да изучава медицинските папируси в Пер Анкх, Дома на живота.
Сега обучава собствени ученици.
Преди да влезе да преподава, Песешет трябва да прегледа пациент.
Един от строителите, работещи по храма, е наранил ръката си.
Когато Песешет пристига,
личи си, че ръката на работника е счупена.
Още по-лошо, счупени са множество костици.
Песешет превързва и обездвижва ръката.
Следващата ѝ отбивка е Домът на живота.
По пътя натам една жена спира Песешет на улицата.
Синът на жената е бил ужилен от скорпион.
Песешет е виждала много подобни ужилвания и знае точно какво да стори.
Трябва да си послужи с напявания, за да изкара отровата навън.
Започва да рецитира заклинанието,
призовавайки Серкет, покровителка на лекарите и богиня на отровните вредители.
Песешет рецитира заклинанието сякаш самата тя е Серкет.
Този заповеден подход се радва на най-големи шансове за успех.
След последния ред
тя опитва да изкара отровата с нож помежду другото.
Песешет се приготвя да си върви, ала жената има и друг въпрос.
Иска да разбере дали е бременна.
Песешет ѝ разкрива своя безспорен тест за бременност.
Посейте две семена - ечемик и пшеница.
След това, уринирайте върху семената всеки ден.
Ако семената израснат, значи сте бременна.
Младото стръкче ечемик означава момченце,
а пшеницата предрича момиченце.
Песешет също препоръчва молитви към Хатор, богинята на плодородието.
Когато Песешет най-сетне пристига в Дома на живота,
се натъква на лекаря-жрец Исеси.
Тя поздравява Исеси учтиво, но смята, че жреците са изключително арогантни.
Не завижда на Исеси за ролята му на „неру пехут“,
което буквално се превежда като „пастир на ануса на царското семейство“
или „пазител на царския анус“.
Домът на живота както винаги гъмжи от писари,
жреци,
лекари
и ученици.
Всякакви папируси, не само такива с медицинска информация,
се съхраняват там.
Ахетхеп, синът на Песешет, усилено преписва документи
като част от обучението си за писар.
Той е особено обещаващ ученик,
но е бил приет да се обучава, тъй като Песешет е писар,
какъвто е бил и баща ѝ преди нея.
Без роднини в професията
е много трудно за момчетата и невъзможно за момичетата
да влязат в нея.
Песешет се грижи за всички бъдещи и настоящи жени „сюню“ в Мемфис.
Мъжете имат друг ръководител,
тъй като не биха се подчинявали на една жена.
Днес Песешет преподава анатомия.
Изпитва учениците си върху „мету“,
съдовете в тялото, които пренасят кръв,
въздух,
урина,
та даже и зли духове.
Песешет се приготвя да си върви,
когато бледа слаба жена я спира на вратата и моли за преглед.
Жената има голяма възпалена буца на ръката си.
Песешет опипва израстъка и открива, че е студен на допир
и твърд като неузрял хемат.
Тя е чела за такива образувания, но никога не е виждала подобно.
За такъв тумор няма нито лечение, нито заклинание.
Всички източници дават един и същи съвет: не правете нищо.
След като изказва лошата новина, Песешет излиза навън.
Спира се на стълбите на Дома на живота,
любувайки се на града по здрач.
Въпреки усилената ѝ работа,
винаги ще има пациенти, на които не може да помогне.
Като жената с тумора.
Тежко ѝ е, но Песешет няма време да се вглъбява.
След няколко кратки седмици
годишните приливи на Нил ще започнат,
изпълвайки почвата с живот за следващата жътва
и довеждайки цяла върволица пациенти.