Najveći zabeleženi kamen u bubregu težio je više od jednog kilograma
i bio je prečnika od 17 centimetara.
Pacijent zapravo nije progutao kamen veličine kokosa.
Kamen u bubregu se formira u telu,
ali ih je, nažalost, veoma bolno izbaciti.
Kamen u bubregu je čvrsta masa kristala koji se mogu formirati u bubrezima,
mokraćovodima,
bešici
ili mokraćnoj cevi.
Urin sadrži jedinjenja koja se sastoje od kalcijuma,
natrijuma,
kalijuma,
oksalata,
mokraće kiseline
i fosfata.
Ako nivo ovih čestica postane preveliki
ili ako urin postane previše kiseo ili bazičan,
čestice mogu da se grupišu i kristališu.
Ukoliko se taj problem ne reši,
kristali će postepeno rasti
tokom nekoliko nedelja, meseci, pa čak i godina,
formirajući primetan kamen.
Kalcijum oksalat je najčešći tip kristala koji se formira na ovaj način
i čini oko 80% kamena u bubregu.
Manje učestalo kamenje u bubregu sačinjava kalcijum fosfat ili mokraćna kiselina.
Malo drugačiju vrstu kamena
sačinjenu od minerala magnezijum-amonijum-fosfata ili struvita
može uzrokovati bakterijska infekcija.
Još ređi kamenovi mogu biti posledica genetskih poremećaja
ili izvesnih lekova.
Kamen u bubregu može biti neprimećen dok ne počne da se pomera.
Kada kamen putuje kroz bubreg i u mokraćovod,
njegove oštre ivice grebu zidove urinarnog trakta.
Nervni završeci ugrađeni u ovo tkivo prenose mučne signale za bol
kroz nervnih sistem.
A te ogrebotine mogu oslobađati krv u mokraću.
To može biti praćeno simptomima mučnine,
povraćanja
i osećaja peckanja pri mokrenju.
Ako kamen postane toliko veliki da blokira protok mokraće,
može stvoriti infekciju ili povratni tok
i da ošteti same bubrege.
Većina kamena u bubregu ne postane toliko ozbiljna
niti zahteva invazivno lečenje.
Oni koji imaju manje od pet milimetara u prečniku
obično će sami izaći iz tela.
Doktor će često jednostavno preporučiti ispijanje velikih količina vode
da pomogne da se ubrza proces,
i možda uzimanje lekova protiv bolova.
Ako je kamen malo veći, lekovi poput alfa blokatora
mogu pomoći opuštanjem mišića u mokraćovodu
i olakšavanjem prolaska kamenu.
Drugi lek zvani kalijum citrat
može pomoći da se kamenovi rastvore stvarajući urin smanjene kiselosti.
Za kamenove srednje veličine do deset milimetara,
jedna od opcija je njihovo pretvaranje u prah pomoću zvučnih talasa.
Ekstrakorporalna litotripsija udarnim talasima
koristi visoko intenzivne impulse
fokusirane ultrazvučne energije koja je direktno usmerena na kamen.
Impulsi stvaraju vibracije unutar samog kamena
i mehurići ga istiskuju.
Kombinacija ovih sila lomi kamen u manje delove
koje je lakše izbaciti iz tela.
Ali, uništavanje kamena zvukom ne deluje tako dobro
ako je jednostavno prevelik.
Zato su ponekad neophodni invazivniji tretmani.
Kruta cev zvana stent se može postaviti u mokraćovod da bi ga proširila.
Optička vlakna mogu primenjivati laserske impulse da razbiju kamen.
Kamen se takođe može hirurški ukloniti zasecanjem
u predelu pacijentovih leđa ili prepona.
A šta je, pre svega, sa izbegavanjem kamena u bubregu?
Ljudima koji su im skloni
doktor može preporučiti da piju puno vode,
što razređuje kalcijum oksalat i druga jedinjenja
koja vremenom izgrađuju bolno kamenje.
Hrana kao što je čips,
spanać,
rabarbara
i cvekla imaju visok sadržaj oksalata,
pa doktori mogu savetovati da se ograniči njihov unos.
Iako se kalcijum često nalazi u kamenju,
kalcijum u hrani i piću zapravo može pomoći
vezivanjem za oksalat u digestivnom traktu
pre nego što se apsorbuje i stigne do bubrega.
Ako na kraju dobijete kamen u bubregu, niste sami.
Podaci ukazuju na to da učestalost raste,
ali onaj svetski rekord verovatno neće skoro biti srušen.