Umbes 10 aastat tagasi hakkasin õpetama
globaalse arengu kursust
Rootsi bakatudengitele.
Enne seda olin 20 aastat
koos Aafrika organisatsioonidega
uurinud sealset näljahäda.
Seega eeldati, et mul on mingi ettekujutus
maailma asjadest juba olemas .
Hakkasingi meie meditsiiniülikoolis, Karolinska Instituudis,
lugema bakalaureusekursust „Globaalne tervis“.
Kui saad sellise võimaluse, hakkad veidi muretsema.
Arvasin, et siia ülikooli tulevad
vaid Rootsi parimad gümnaasiumilõpetajad.
Mõtlesin, et ehk nad juba teavad kõike, mida neile õpetama hakkan?
Nii et lasin neil esmalt teha eeltesti.
Üks küsimus, mis mind ennast ka haris, oli järgmine:
„Millises nendest viiest riigipaarist on kõige kõrgem laste suremuse tase?“
Panin riigid paaridesse nii, et igas paaris ühes riigis
oleks laste suremus kaks korda kõrgem kui teises.
See tähendab, et erinevus on palju suurem
kui lihtsalt tulemuste ebatäpsus.
Ma ei hakka teile seda testi tegema,
aga siin paaris on Türgi kõrgem, siin Poola
Venemaa, Pakistan ja Lõuna-Aafrika.
Need siin on Rootsi üliõpilaste tulemused.
Tegin seda nii, et sain üsna kitsa usaldusvahemiku.
Ja loomulikult rõõmustasin – 1.8 õigeid vastuseid viiest võimalikust.
Seega oli vaja nii rahvusvahelise tervise professorit kui ka minu kursust.
Aga ühel hilisõhtul, kui ma aruannet kokku panin,
sain aru, mida olin tegelikult avastanud.
Minu tulemused näitasid, et Rootsi parimad üliõpilased
teavad statistiliselt oluliselt vähem maailma kohta kui šimpansid.
(Naer)
Sest šimpansid vastaksid õigesti pooled küsimused,
kui ma annaksin neile kaks banaani Sri Lanka ja Türgi puhul,
oleksid nad õigesti vastanud, aga õpilased mitte.
Minu jaoks polnud probleemiks teadmiste puudumine, vaid eelarvamused.
Tegin ka ebaeetilise uuringu Karolinska Instituudi professorite seas,
kes annavad välja Nobeli meditsiinipreemiat,
ja nemad on šimpansidega samal tasemel.
(Naer)
Sel hetkel sain aru, et meil tõesti vaja sellest rääkida,
sest andmed selle kohta,
mis maailmas ja laste tervise valdkonnas igas riigis toimub,
on ju täiesti olemas.
Seega arendasime tarkvara, mis kuvab seda niimoodi.
Iga mullike siin on riik.
See riik siin on Hiina.
See on India.
Mulli suurus näitab rahvaarvu,
ja sellel teljel on sündimuse tase.
Mida mu tudengid ütlesid, kui nad vaatasid seda maailma
ja kui ma küsisin neilt: „Mida te maailmast päriselt arvate?“
Kõigepealt avastasin muidugi, et õpikus oli palju Tintini.
Ja nad vastasid, „Maailm on endiselt ’meie’ ja ’nemad’.
Ja ’meie’ on läänemaailm ning ’nemad’ Kolmas Maailm.“
„Mida te läänemaailma all silmas peate?“ küsisin.
„Noh, see tähendab pikk elu ja väike perekond.
Ja Kolmas Maailm on lühike elu ja suur perekond.“
Nii näeb see välja graafikuna.
Panin siia sündimusnäitaja, laste arv iga naise kohta:
üks, kaks, kolm, neli kuni kaheksa last naise kohta.
Meil on head andmed perede suuruse kohta riikides alates 1962. aastast.
Veapiir on väike.
Siin on eeldatav eluiga alates sünnist,
alates 30. eluaastast mõnes riigis
kuni 70 aastani.
1962. aastal oli tõesti grupp riike, mis olid tööstusriigid.
Seal olid väikesed pered ja pikk eluiga.
Ja need olid arengumaad.
Seal olid suured perekonnad ja suhteliselt lühike eluiga.
Mis on aga toimunud alates 1962. aastast?
Tahaks näha, mis on muutunud.
Kas tudengitel on õigus? Kas on endiselt kahte tüüpi riike?
Või on arengumaade pered nüüd väiksemad ja nad elavad siin?
Või on neil pikem eluiga ja elavad seal?
Vaatame. Me peatasime maailma.
Siin on kogu ÜROs olemasolev statistika.
Kas te näete seda?
See seal on Hiina, liigub parema tervishoiu poole, edeneb jõudsalt
Kõik need rohelised Ladina-Ameerika riigid liiguvad väiksemate perede poole.
Need kollased siin on Araabia riigid, neil on suuremad pered...
Ei, pikem eluiga, aga mitte suurem pere.
Aafriklased on rohelised, püsivad paigal.
See on India, Indoneesia liigub päris kiirelt edasi.
80ndatel näete Bangladeshi, ikka Aafrikaga samal tasemel.
Bangladesh nüüd. 80ndatel on ime juhtunud.
Imaamid hakkasid toetama pereplaneerimist
ja nad on liikunud edasi siia nurka.
90ndatel oli meil kohutav HIV epideemia,
mis lühendas eeldatavat eluiga Aafrikas.
Ja kõik ülejäänud on liikunud üles nurka,
kus meil on pikk eluiga ja väike pere,
ja meil on täiesti uus maailm.
(Aplaus)
Kui võrdleme Ameerika Ühendriike ja Vietnami
aastal 1964:
Ameerikas olid väikesed pered ja pikk eluiga,
Vietnamis suured pered ja lühike eluiga.
Ja siis juhtus nii.
Sõjaaegsed andmed näitavad, et isegi kõrge suremusega tõusis eeldatav eluiga.
Aasta lõpus alustati Vietnamis pereplaneerimisega ja pere suurus vähenes.
Ameerika Ühendriikides, seal üleval, tõusis eluiga, pere suurus jäi samaks.
Ja kui 80ndatel loobuti kommunistlikust plaanimajandusest
ja mindi üle turumajandusele,
oli majandusareng ees ühiskondlikest muutustest.
Tänapäeval on Vietnamis sama eeldatav eluiga ja pere suurus 2003. aastal
kui Ameerika Ühendriikides 1974. aastal, peale sõda.
Ma arvan, et me kõik, kui me ei vaata andmeid,
alahindame tohutut muutust, mis on Aasias toimunud,
mis toimus sotsiaalsel tasandil enne,
kui tekkisid muutused majanduses.
Liigume edasi teise vaate juurde,
kus näeb sissetulekute jaotust maailmas.
Siin on maailma inimeste sissetulekud.
Üks dollar, 10 või 100 dollarit päevas.
Vahet rikaste ja vaeste vahel ei eksisteeri enam. See on müüt.
Siin on väike küür.
Aga siin on igal pool inimesed.
Ja kui nüüd vaadata, kuhu sissetulekud välja jõuavad.
Siin on 100% maailma aastasest sissetulekust.
Kõige rikkamad 20%
saavad sellest 74%.
Kõige vaesemad 20%
saavad sellest umbes 2%.
See näitab, et arengumaade mõiste
on äärmiselt küsitav.
Abist mõeldakse nõnda, et need siin,
annavad abi nendele, kes on siin.
Aga siin keskel on ju enamik maailma rahvastikust
Neile kuulub 24% sissetulekutest.
Oleme sellest tegelikult ju kuulnud.
Aga kes need on? Kus on need erinevad riigid?
Võin teile näidata Aafrikat.
See on Aafrika.
10% maailma rahvaarvust, enamik neist vaesuses.
See on OECD.
Rikkad riigid, ÜRO rikaste klubi.
Ja nad on siin teisel pool.
Samas on kattuvus Aafrika ja OECD vahel.
Ja see on Ladina-Ameerika.
Seal on kõike:
kõige vaesematest kuni kõige rikkamateni.
Ja selle kõige kõrvale võime asetada
Ida-Euroopa, Ida-Aasia ja Lõuna-Aasia.
Aga milline oleks pilt siis,
kui läheksime ajas tagasi,
näiteks 1970ndatesse?
Siis oli see küür suurem.
Kõige vaesem oli Aasia rahvastik.
Toona oli probleemiks vaesus Aasias.
Kui nüüd kerida aega edasi,
siis näete, et kui rahvaarv kasvas,
pääsesid sajad miljonid Aasias vaesusest,
ja mõned teised langesid vaesusesse.
Selline on tänapäeva graafik.
Ja Maailmapanga prognooside kohaselt
jõuame sellisesse olukorda.
Enam ei oleks kahte eri maailma.
Enamik inimesi paikneks keskel.
Muidugi on see logaritmiline skaala,
aga meie majanduse kontseptsioon on protsendikaupa kasvamine.
Arengut vaadeldakse kui protsentuaalse kasvu võimalust.
Kui ma nüüd muudan andmeid
ja võtan pere sissetuleku asemel SKT elaniku kohta,
ja muudan üksikindiviidi andmed regionaalse SKT näitajaks
ja vaatlen hoopis regioone,
mulli suurus näitab endiselt rahvaarvu,
siin on OECD,
ja seal on Sahara-tagune Aafrika,
ja tõstame eraldi Araabia riigid,
mis on mõlemad Aafrikast ja Aasiast,
ja paneme nad siia,
nii saame seda telge laiendada
ja lisada uue dimensiooni,
tuues juurde sotsiaalsed väärtused, laste ellujäämise.
Nii, nüüd on raha sellel teljel
ja teisel on laste ellujäämise statistika.
Mõnedes riikides elab 99.7% lapsi vähemalt 5-aastaseks,
teistes vaid 70% lapsi.
Ja siin tundub olevat vahe OECD, Ladina-Ameerika, Ida-Euroopa,
Ida-Aasia, Araabiamaade, Lõuna- Aasia ja Sahara-taguse Aafrika vahel.
Lineaarsus laste ellujäämise ja raha vahel on väga tugev.
Aga võtaks Sahara-taguse Aafrika eraldi.
Tervis on seal ja parem tervis on seal üleval.
Siin võib Sahara-taguse Aafrika eraldi riikideks jagada.
Ja kui mull katki teha, siis näitab iga riigi mull rahvaarvu.
Sierra Leone seal all, Mauritius seal üleval.
Mauritius oli esimene riik, kus saadi lahti kaubandustõketest,
nad said müüa oma suhkrut ja tekstiili
võrdsetel tingimustel Euroopa ja Põhja-Ameerikaga.
Aafrika riigid on väga erinevad.
Ghana on siin keskel.
Sierra Leone saab humanitaarabi.
Ugandas saab arenguabi.
Siin on hea aeg investeerida,
sinna võib aga puhkusele minna.
Aafrikas on väga suured erinevused
mida me tihti üldse ei arvesta.
Võib võtta eraldi ka Lõuna-Aasia riigid.
India on suur mull siin keskel.
Afganistani ja Sri Lanka on väga erinevad.
Eraldi võib vaadata ka Araabiamaid.
Kuidas neil läheb?
Sama kliima, sama kultuur, sama religioon, aga erinevused on suured.
Isegi naabrite vahel – Jeemenis on kodusõda,
Araabia Ühendemiraatides on rikkus jaotunud üsna võrdselt ja hästi kasutatud.
Mitte nagu kuuldused räägivad.
See käib ka kõikide võõrtööliste laste kohta, kes seal riigis elavad.
Andmed on tihti paremad kui arvame.
Paljud ütlevad, et andmed on halvad.
Olenemata kaheldavuse marginaalist, näeme selgeid erinevusi:
Kambodža, Singapur.
Erinevused on palju suuremad kui lihtsalt nõrgad andmed.
Ida-Euroopa:
pikalt elati plaanimajanduses,
aga 10 aasta möödudes olid riigid sellest välja tulnud väga erinevalt.
Siin on Ladina-Ameerika.
Pole vaja enam minna Kuubale, et leida häid tervisenäitajaid Ladina-Ameerikas.
Tšiilis on mõne aasta pärast laste suremus madalam kui Kuubal.
Siin on kõrge sissetulekuga OECD riigid.
Näeme siin ülevaadet kogu maailmast,
mis suures plaanis näeb välja selline.
Kui vaadata, milline nägi maailm välja
1960ndatel
hakkame siit liikuma, 1960ndatel.
See on Mao Zedong. Tema tõi Hiinasse tervishoiu.
Ja siis ta suri.
Siis tuli Deng Xiaoping, kes tõi Hiinasse raha ning viis tagasi põhivoolu.
Näeme, kuidas riigid liiguvad eri suundades,
seega on raske tuua välja üks riik,
mille areng peegeldab üldist globaalset trendi.
Siiski tooksin teid tagasi kuskile siia, aastasse 1960.
Tahaksin võrrelda
Lõuna-Koread, mis on siin,
Brasiiliaga, mis on see siin.
Silt kadus mul nüüd ära.
Ja tahaksin võrrelda Ugandat, mis on seal.
Kerin seda nüüd edasi, niimoodi.
Siin on näha, kuidas Lõuna-Korea
teeb väga kiire arenguhüppe
samas kui Brasiilia on palju aeglasem.
Ja kui liikuda nüüd tagasi
ja panna neile saba taha,
siin on uuesti näha,
et arengu kiirus on väga erinev
ja riigid liiguvad üsna samas tempos
nii rikkuse kui tervisenäitajate osas,
aga näib, et edasiminek on palju kiirem,
kui oled esmalt terve, mitte esmalt rikas.
Selle heaks näiteks on Araabia Ühendemiraatidid.
Nad alustasid siit, maavarade riik.
Neil oli palju naftat ja palju raha,
aga tervist supermarketist osta ei saa.
Tervishoidu tuleb investeerida.
Lapsed tuleb kooli saata.
Tervishoiutöötajaid tuleb koolitada.
Rahvast tuleb harida.
Šeik Zayed tegi seda päris hästi.
Kuigi nafta hind langes, viis ta riigi ülemiste sekka.
Nii et nüüdseks on palju rohkem riike keskmike seas,
kes kõik kasutavad riigi raha paremini kui minevikus.
Selline on pilt siis,
kui vaadata riikide keskmisi näitajaid.
Need on sellised.
On ohtlik tugineda keskmistele näitajatele,
sest siseriiklikult on erinevused palju suuremad.
Kui nüüd vaadata lähemalt, siis näeb,
et Uganda on tänasel päeval seal,
kus Lõuna-Korea oli 1960. aastal.
Kui jagada Uganda osadeks,
näeb suuri erinevusi Uganda sees.
Siin on Uganda viiendikeks jagatuna.
Kõige rikkamad 20% on seal.
Kõige vaesemad on siin all.
Lõuna-Aafrika on osade kaupa selline,
kui minna alla ja vaadata Nigerit,
kus oli kohutav näljahäda hiljuti,
on jaotus selline:
20% Nigeeria kõige vaesematest on all,
20% kõige rikkamatest Lõuna-Aafrikas on seal üleval
ja ikka arutatakse, et mida peaks Aafrikas ette võtma.
Aafrikas on kõike, mis mujalgi maailmas.
Pole vajai rääkida universaalsest HIV-ravi kättesaadavusest
sellele kvintiilile seal üleval samal viisil nagu neile siin all.
Maailma parandamisel tuleb kindlasti arvestada kohalikku konteksti,
ei saa võtta kogu mandrit ühe piirkonnana,
tuleb arvestada kohalikke detaile.
Tudengid paistsid olevat nende andmete kasutamisest.
Ka poliitikud ja ettevõtjad tahaksid olla kursis, kuidas maailm muutub.
Miks siis seda ei tehta?
Miks me ei kasuta olemasolevaid andmeid?
Need andmed on olemas ÜROs, riikide statistikaametites,
ülikoolides ja MTÜdes.
Aga andmed on peidetud andmebaasidesse.
On olemas inimesed ja internet,
aga neid pole ikka veel efektiivselt kasutatud.
Kõik see info muutuste kohta maailmas,
ei sisalda riigieelarvest rahastatud statistikat.
On olemas mõned sellised veebilehed,
mis põhinevad andmebaasides oleval infol,
aga selle eest küsitakse kohe raha,
pannakse peale mingi salasõna,
näidatakse igavat statistikat.
(Naer)
Ja nii see ei toimi.
(Aplaus)
Mida siis teha?
Andmebaasid on olemas.
Uusi andmebaase pole vaja.
On olemas suurepärased kujundusprogrammid
neid tuleb pidevalt juurde.
Tegime MTÜ,
mille eesmärgiks on ühendada andmed ja graafiline disain,
selle nimeks sai Gapminder,
nagu Londoni metroos, kus hoiatatakse rongi minnes „Märka vahet!“
Seega tundus Gapminder hästi klappivat.
Hakkasime looma tarkvara, mille abil andmeid koondada.
Ja see ei olnudki nii raske, võttis mõned inimaastad.
Oleme teinud animatsioone.
Võite võtta baasandmed ja panna sinna.
Teeme kättesaadavaks ÜRO andmeid.
Mõned ÜRO allorganisatsioonid
ja mõned riigid lubavad oma andmeid laiemalt avaldada.
Aga mida oleks tegelikult vaja, on otsingu funktsioon.
Otsinguprogramm, kus saaks andmed kopeerida otsitavasse formaati
ja teha nähtavaks kogu maailmale.
Ja mida siis vastuseks kuuleme?
Olen koostanud antropoloogia peamiste statistikakogujate kohta.
Kõik ütlevad: „See on võimatu!
Seda ei saa teha!
Meie informatsioon on niivõrd eriline,
et seda ei saagi otsingusse panna, samas kui muud saab.
Me ei saa ju andmeid tasuta jagada
tudengitele ja kogu maailma ärimeestele.
Aga seda just olekski vaja!
Riigi rahadega kogutud andmed on pinnaseks,
kust võiks kasvada välja uhkeid õisi.
On oluline, et neid saaks otsinguga leida
ja erinevate disainivahenditega graafiliselt esitada.
Ja mul on teile häid uudised.
Saan öelda, et ÜRO uus statistikadirektor ei ütlegi, et see on võimatu.
Ta lihtsalt ütleb: „Me ei saa seda teha.“
(Naer)
Ja ta on ju päris tark mees, eks?
Järgnevatel aastatel on andmete vallas oodata nii mõndagi.
Saab võimalikuks vaadata sissetulekute jaotust täiesti uutmoodi.
See on Hiina sissetulekute jaotus 1970. aastal.
See on sissetulekute jaotus Ameerika Ühendriikides 1970. aastal.
Kattuvust praktiliselt ei ole.
Ja mis on juhtunud?
Juhtunud on see, et Hiina muudkui kasvab,
enam ei ole kõik võrdsed,
aina vajub laiemaks USA poole,
peaaegu nagu tont, kas pole?
Päris hirmutav, eks?
(Naer)
Ma arvan, et kogu see info on oluline.
Me peame seda nägema.
Ja selle asemel, et seda lihtsalt vaadata,
tahaksin lõpetuseks näidata
internetikasutajate arvu 1000 elaniku kohta.
Selle tarkvara abil saab ligi umbes 500 näitajale kõikides riikides.
Võtab natuke aega, et pilti muuta,
aga graafikusse saab hõlpsalt panna mis iganes näitajaid, mille vastu huvi on.
Eesmärk olekski need andmebaasid tasuta üles saada ja otsitavaks teha,
ja teise klikiga panna nad graafikusse, et neid oleks lihtne mõista.
Statistikutele see ei meeldi,
sest nende arvates ei peegelda see tingimata reaalsust
Tuleks kasutada statistika analüütilisi meetodeid.
Aga see on pigem hüpoteeside genereerimine.
Lõpetan nüüd maailmaga...
Ja sealt tulebki internet!
Internetikasutajate arv muudkui kasvab.
See on SKT inimese kohta.
Ja see on uus tehnoloogia,
kui imeliselt hästi läheb see samas joones riikide majandusega!
Sellepärast on 100-dollarine arvuti nii oluline.
See on kena tendents.
Tundub justkui maailm tasanduks, kas pole?
Need riigid tõusevad rohkem kui lihtsalt majandus
ja seda oleks ajateljel põnev jälgida,
nagu soovin, et ka teie saaksite teha
kõigi riigi raha eest kogutud andmetega.
Tänan teid!