Hefaistos, zeul tehnologiei, lucra asiduu la cea mea ingenioasă invenție a sa.
El crea un nou sistem de apărare pentru regele Minos,
care dorea mai puțini intruși în regatul său de pe insula Creta.
Dar gardienii muritori și armele obișnuite nu erau de ajuns,
așa că zeul vizionar a inventat un apărător nou, invincibil.
În flăcările forjei sale,
Hefaistos și-a modelat invenția în forma unui om uriaș.
Făcut din bronz strălucitor, înzestrat cu putere supraumană
și alimentat de ichor, fluidul care dă viață zeilor,
acest automat era total diferit de tot ce Hefaistos mai făurise.
Zeul și-a numit creația Talos: cel dintâi robot.
De trei ori pe zi, gardianul din bronz dădea ocol insulei,
căutând intruși.
Când observa corăbii aproprindu-se de coastă,
acesta arunca bolovani imenși în calea lor.
Dacă ajungea vreun supraviețuitor la mal,
acesta își încingea corpul din metal și spulbera victimele pe pieptul său.
Talos trebuia să-și îndeplinească sarcinile zi după zi, fără variații.
Dar în ciuda comportamentului său robotic,
avea o viață interioară pe care victimele sale nu și-ar fi putut-o imagina.
Iar curând,
uriașul a întâlnit o corabie de invadatori care îl va pune la încercare.
Echipajul epuizat, format din Jason, Medea și Argonauții,
se întorcea din misiunea greu câștigată de a recupera Lâna de Aur.
Aventura lor luase multe întorsături întunecate
și marinarii obosiți voiau cu disperare să se odihnească într-un port sigur.
Auziseră poveștile despre colosul invincibil de bronz din Creta
și s-au îndreptat către un golf ferit.
Dar înainte să poată arunca ancora, Talon i-a zărit.
În timp ce argonauții tremurau de frică la apropierea mărețului robot,
vrăjitoarea Medeea a observat un șurub strălucitor pe glezna robotului
și a născocit un plan inteligent.
Medeea i-a propus lui Talos un târg:
ea a susținut că poate să-l facă pe Talos nemuritor.
în schimbul șurubului.
Promisiunea lui Medeea l-a impresionat puternic.
Necunoscându-și propria natură mecanică
și destul de uman încât să-și dorească viață eternă, Talos a fost de acord.
În timp ce Medeea mormăia incantații, Jason a scos șurubul.
Așa cum și-a închipuit Medeea, șurubul era un punct slab al invenției lui Hefaistos.
Ichorul s-a scurs afară ca plumbul topit, lăsându-l pe Talos fără sursa de putere.
Robotul s-a prăbușit cu un zgomot asurzitor,
iar argonauții au putut să meargă acasă.
Această poveste, prima dată consemnată în anul 700 î.Hr.
iscă unele neliniștiri familiare privind inteligența articială
și chiar oferă o schiță antică pentru domeniul science fiction.
Dar conform istoricilor, roboții antici erau mai mult decât un mit.
În secolul 4 î.Hr.,
inginerii greci au început să construiască roboți adevărați
incluzând servitori robotici și modele zburătoare de păsari.
Niciuna dintre creații nu era la fel de renumită ca Talos,
care a apărut pe monede grecești, vaze, tablouri, fresce publice
și în spectacole de teatru.
Chiar și acum 2.500 de ani,
grecii deja începuseră să investigheze legătura nesigură
dintre om și mașină.
Și precum multe mituri moderne despre inteligența artificială,
povestea lui Talos este atât despre inima sa robotică,
cât și despre creierul său.
Ilustrând căderea lui Talos pe o vază din secolul 15 î.Hr.,
un pictor a surprins disperarea robotului muribund
cu o lacrimă curgând pe obrazul său din bronz.