Kako ste otkrili svoju strast
ili pronašli svoju karijeru?
Jeste li joj bili izloženi?
Ili je bilo pokušaja i pogrešaka?
Kao što je rekla zagovornica prava djece, Marian Wright Edelman,
"Ne možeš biti ono što ne možeš vidjeti."
Srećom, sada živimo u vremenu
kada nam tehnologije u nastajanju mogu pomoći da riješimo ovaj problem.
Već dvije godine,
razvijam program proširene stvarnosti
koji omogućava učenicima osnovnih škola iz cijele zemlje
preuzeti ulogu morskog biologa --
čak i ako nikada nisu vidjeli ocean.
Kao što je rekao jedan sedmaš koji je nedavno završio naš program,
"Mogao sam se zamisliti kao znanstvenika
zato što sam uživao u ovoj igri."
Ova me povratna informacija zaista iznenadila
zato što se premalo učenika može zamisliti kao znanstvenici.
Studija iz 2014. je pokazala da je 57 % učenika osmog i devetog razreda
reklo, "Znanost nije za mene".
Igrom slučaja, također 2014.
srela sam se s Mandë Holford, morskom biokemičarkom,
i Lindsay Portnoy, obrazovnom psihologinjom.
Nas tri smo dijelile strast
da pomognemo učenicima da budu uzbuđeni oko znanosti i osjećaju se ugodno.
Razmišljale smo o tome kako pružiti djeci
najrealističnije iskustvo znanstvene karijere.
Raspravljale smo o istraživanju;
pokazalo je da učenicima nije problem riskirati kada igraju igre.
Tako smo nas tri osnovale tvrtku obrazovnih igara
kako bismo oživjele znanost.
Virtualna stvarnost se činila kao jeftin način povećavanja pristupa.
Usto, akademsko istraživanje je pokazalo
da virtualna stvarnost može dovesti do poboljšanja pamćenja pri učenju.
Nama je to bilo savršeno, budući da smo htjeli biti u školama
kako bismo obuhvatile što veći broj učenika,
osobito učenike koji su bili nedovoljno zastupljeni u znanosti.
Tako da, uz financiranje od strane Nacionalne zaklade za znanost,
započeli smo razvitak našeg programa proširene stvarnosti
koji je kombinirao virtualnu stvarnost
s personaliziranim digitalnim dnevnikom.
Radili smo s učiteljima dok smo ga razvijali
kako bismo osigurali da se glatko uklopi u postojeće kurikulume
i potakne nastavnike da koriste najsuvremeniju tehnologiju u učionicama.
Dizajnirali smo virtualnu stvarnost za Google Cardboard,
za koji je potreban samo smartphone
i kartonski VR uređaj od 10 dolara.
Uz pomoć ovog povoljnog uređaja,
učenici postaju dio podvodne ekspedicije.
Učenici koriste digitalni dnevnik
za vođenje bilježaka,
odgovaranje na pitanja,
konstruiranje modela
i razvijanje hipoteza.
Učenici onda idu u virtualni svijet kako bi testirali svoje hipoteze
i vidjeli jesu li ispravne,
baš kao što znanstvenici idu na teren
u svojim karijerama.
Kada se učenici vrate u svoj digitalni dnevnik,
dijele svoja zapažanja, tvrdnje,
sudove i dokaze.
Pisani odgovori učenika i virtualne interakcije
se ažuriraju u realnom vremenu
na nastavnikovoj nadzornoj ploči za procjenu
tako da nastavnici mogu pratiti njihov napredak
i podržavati ih po potrebi.
Kako bih vam to približila, pokazat ću vam
nešto od onoga što učenici vide.
Ovo je virtualna stvarnost u kojoj su pod vodom
i promatraju floru i faunu.
Ovo je digitalni dnevnik u kojemu konstruiraju svoje modele
na osnovi abiotičkih podataka kako bi pokazali što očekuju vidjeti.
Ovdje to podržavaju kvalitativnim izjavama.
A ovo je nadzorna ploča koja pokazuje napredak
i omogućuje da nastavnici vide učeničke odgovore.
Kada smo stvarali BioDive,
htjeli smo se usredotočiti na pristupačnost
i dizajnirali ga tako da bude potreban samo jedan telefon na svaka četiri učenika.
Isto tako smo bili svjesni važnosti suradnje u znanosti,
tako da smo izgradili iskustvo koje se može steći
jedino suradničkim radom u timu,
budući da je svaki učenik stručnjak na nekoj drugoj zemljopisnoj lokaciji.
Budući da su dječji mozgovi još uvijek u razvoju,
ograničili smo svako iskustvo na maksimalno dvije minute.
I naposljetku, svjesni važnosti kontinuirane izloženosti
za internalizaciju znanja,
osmislili smo da BioDive traje pet školskih sati.
Započeli smo s BioDive-om 2017.
u 20 škola u New Yorku i New Jerseyu.
Htjeli smo vidjeti kako učenici koriste ovu novu tehnologiju.
Sada, 2019. godine,
program se odvija u 26 država.
Prema učiteljima koji su podučavali prema našem programu:
"Bio je to lijep način za prikazati dinamiku oceana,
bez luksuza da budemo tamo, budući da smo u Ohio-u."
(Smijeh)
"Zapanjujuće je."
"Učenici su bili potpuno angažirani."
Ali ono što nam stvarno daje nadu je ono što čujemo od učenika.
"Osjećao sam se kao da sam tamo."
"Interaktivno je i zabavno za učenje."
"Dalo mi je realistične primjere izgleda tih organizama."
"Mogao sam se zamisliti kao znanstvenik zato što se čini jako zabavno."
Povratne informacije nisu uvijek bile tako dobre.
Kada smo započeli s razvojem,
počeli smo pitavši učenike
što im se svidjelo,
što im se nije svidjelo
i što ih je zbunjivalo.
Kasnije smo ih počeli pitati što bi htjeli moći raditi.
Njihovi odgovori su nam dali konkretne stvari za implementaciju
kako bismo bili sigurni da smo uključili glasove učenika u naš program.
Sve u svemu, naučili smo da je ovo početak nove platforme
koja daje učenicima i glas i vlasništvo
pri odlučivanju o tome kakav utjecaj bi htjeli
u svojim karijerama.
Usredotočili smo se na znanost
zato što znamo da nam trebaju znanstvenici
kako bi nam pomogli riješiti današnje i sutrašnje izazove.
Ali virtualna znanost bi mogla podržavati učenike u bilo kakvom području.
Kako bismo mogli podržati učenike u otkrivanju svih svojih želja
ovim poučnim iskustvima i prilikama da uče iz primarnih izvora?
Bismo li mogli izraditi VR za jeftine naočale
koja bi im dala da se udube u usmenu književnost
ili u presudne trenutke ljudske povijesti?
Proširena stvarnost ima potencijal promijeniti putanju
života naše djece
i usmjeriti ih do karijera o kojima nikada nisu ni sanjali,
dajući im šansu da vide što mogu postati.
Hvala vam.
(Pljesak)