Usein sanotaan, että elokuva on
luontonsa takia voyeuristista,
koska elokuva tarjoaa katsojalle ikkunan
toisten salattuihin elämiin.
Ihmisten tarinoiden katsominen isolla
ja pienellä ruudulla voi todellakin olla
kiehtovaa ja innostavaa.
Mutta itse katsominen voi tuntua myös
epämukavalta, tunkeilevalta, jopa ahdistelulta.
Näiden epämukavien hetkien taustalta
löydämme hälyttäviä viestejä
suostumuksen roolista.
Selittääkseni, aloitetaan täältä:
tavallisen pojan tavallisesta makuuhuoneesta,
tavallisista poikajutuista.
Tavallisista jutuista,
kuten naapurin tytön vakoilemisesta.
Populaarikulttuuri on täynnä
tämän kaltaisia kohtauksia.
Kohtauksia, joissa yksi hahmo,
yleensä mies,
vakoilee toista hahmoa,
yleensä naista,
ilman tämän tietoa tai suostumusta.
Selventääkseni, puhun henkilön
salaisesta tarkkailusta
tämän ollessa yksin,
eriasteisesti riisuttuna
tai seksuaalista toimintaa harrastaessa.
Tämä on tunkeilevaa katsomista,
joka loukkaa henkilön
perusteltua oletusta yksityisyydestä.
Hämmästyttävän monessa elokuvassa
ja tv-sarjassa tällainen vakoilu
ei ole pahiksen tekosia.
Sen sijaan siihen syyllistyvät
"nice guy" -hahmot.
"Hidasta, kulta"
He ovat heteromiehiä, jotka kuvataan
muuten kunnollisina.
Tai, vähintäänkin,
enimmäkseen harmittomina.
"Hei! Hei!"
Tämä kaava on mediassa niin laaja,
että ajattelin sen tarvitsevan nimen.
"Hän on tirkistelijä!"
Kutsunkin sitä "Harmittomaksi tirkistelijäksi"
"Tiedätkö, tajusin,
että pihatieltäni näkee suoraan
Donnan taloon."
"Ihanko tosi?"
(naururaita)
Esimerkiksi kaikki pojat "That 70's Show":ssa
osallistuvat ohimennen vakoiluun.
"Ei, Anette! Ei kaapua!"
(naururaita)
"Huutakaa joku
'tyynysota' tyttöäänellä."
Mutta Fez on
tyypillinen esimerkki
harmittomasta tirkistelijästä.
(naururaita) "Luoja, Fez!"
"Kivat tissit!"
(naururaita)
"Mene pois täältä!"
"Fez?"
Sarjassa on vuosia kestänyt vitsi,
jossa hän vakoilee aina naisia.
Usein piiloutuneena heidän vaatekaappiinsa.
"Hyvä luoja, näitkö mitään?"
"En paljoa, sinun pitäisi
harkita yövaloa."
Ja silti tämä tunkeileva käyttäytymismalli
kuvataan sarjassa vain
pienenä kiusana.
"Au!"
"Oletko kunnossa?"
(kameran ääni)
"Fez!"
(naururaita)
"Tämän avulla voi nähdä
naisen vaatteiden läpi."
(naururaita)
"Jackie, valmistaudu tuijottamiseen."
Fez päätyy jopa
romanttiseen suhteeseen
naisen kanssa,
jota hän on vaikoillut.
Yli 8 kauden ajan prime time -televisiossa.
Kohtaukset, joissa pojat vakoilevat tyttöjä,
olivat keskeinen osa niin sanottuja
"teinien seksikomedioita"
1970-luvun lopulla ja 80-luvun alussa.
Mutta tämä median kaava ei alkanut tai loppunut
Delta-jengiin, Kuumaan nuorisoon
tai Nörttien kostoon.
"Oh!"
Alfred Hitchcockilla oli tunnetusti pakkomielle
voyeurismiin.
Hänen tunnetuimmat elokuvansa
sisälsivät tirkistelykohtauksia.
Sen jälkeen olemme nähneet
harmittomia tirkistelijöitä
lähes joka genressä.
Toimintaelokuvista kauhuelokuviin.
Romanttisista draamoista
scifi-seikkailuihin.
Eikä ole harvinaista, että videopelit
antavat pelaajalle mahdollisuuden interaktiiviseen
tirkistelyyn.
"Katso tätä, tule tänne."
"Vastapäätä on alaston nainen."
"Missä?"
"Toiseksi ylin kerros,
ikkuna vasemmalla."
"Vau."
Tämä trooppi on ollut myös tukipilarina
tv-tilannekomedioissa.
"Hyvä luoja, tuossa on Rachel alastomana!"
Yleensä kertaluonteisena vitsinä
muutamissa jaksoissa.
"Olisitko avannut oven,
jos olisit tiennyt sen olevan minä?"
"En, sain selville,
että antamassasi nallessa
oli webkamera!"
Vaikka saatamme ajatella
tirkistelijän olevan vieras
ihminen puskissa,
vakoilu voi näyttää monenlaiselta.
"Menikö minulta jotain ohi?"
"Voi luoja."
"Oh!"
"Voi kiitos Luoja tästä ihanasta,
ihanasta päivästä."
Toisinaan vakoilu kuvataan
osana miehen työtä.
Kuin poliisi tarkkailutyössä.
" Oh vau, oh yeah"
Mutta harmiton tirkistelijä -trooppi
silti pätee monissa näistä tapauksista.
"Suojatakseni ja palvellakseni..."
"Uuh, uu,h uuh, rakastan työtäni niin paljon, uuh"
Vakoiluteemaisessa mediassa
miehellä voi olla saatavillaan
huipputeknisiä vakoilulaitteita.
"9 erilaista tehostettua visiotilaa,
jokaisen pikkupojan unelma:
läpäisevä moodi."
"Katsopa tuota!"
Supersankaritarinoissa
tai yliluonnollisissa juonissa
miehen voimia voidaan käyttää
tapana päästä käsiksi
naisen kehoon.
(nainen huutaa)
"Ja hän näki, että se oli hyvä!"
Esimerkiksi Teräsmiestä
pidetään usein hyvän, kunnollisen
miehyyden esikuvana,
ja silti hänkin vilkaisee
silloin tällöin.
Harmittomat tirkistelijät
eivät aina ole sankareita.
Mutta he eivät ole pahiksiakaan.
"Päädyn näkemään paljon enemmän Avaa
kuin luulin."
Vaikka päähenkilöllä olisi, sanotaan vaikka,
kyseenalaiset moraalit
tai hän olisi mukana
muissa rikollisissa toimissa,
vakoilua ei itsessään kuvata iskuna
häntä vastaan.
Ja olennaisimpana
yleisön on silti tarkoitus
samaistua tirkistelijään teon aikana.
"Mitä?"
Ei ole epätavallista,
että yksityisyyden häiritseminen
kuvataan hellyttävänä.
"Anteeksi?"
"Oh!"
"Taidat olla kylvyssäni..."
"Sulje silmäsi!"
Tai ihastuneen miehen
harmittomana toimintana.
Jopa silloin, kun tirkistelyä arvostellaan
säälittäväksi, ärsyttäväksi tai vähän pelottavaksi,
"Se oli vahinko."
"Olet kusipää!"
miehen toimet yleensä
annetaan pian anteeksi ja unohdetaan.
Hyvä keino havainnollistaa
syvempää ongelmaa on
"älä kurki" -cliché.
"Miten näit sen?
"Sanoit, ettet katsoisi!"
"Anteeksi, kuten sanoin, sankari
kurkistaa aina."
Asetelma on tuttu: naisen
on vaihdettava jostain syystä vaatteensa.
Mutta hänen miespuolinen ystävänsä seisoo vieressä.
"Et häiritse minua."
Joten luonnollisesti, nainen pyytää miehen kääntyvän ympäri
tai sulkevan silmänsä, kun hän riisuutuu.
"Voisitko kääntyä ympäri?"
"Miksi?"
"Käänny nyt vain."
"Katso-.
katso tuonne hetki."
"Joo."
"Käänny ympäri ja katso
vesiputouksia, Skippy kiltti?"
"Hyvä on."
"Pysy vahdissa, älä kurki."
Kunnioittaako päähenkilömme naisen toiveita?
Ei tietenkään.
"Älä katso!"
"Sanoin, että silmät tuohon suuntaan!"
Yleensä, hän kurkistaa siitä huolimatta.
"Käänny ympäri!"
"Nyt!"
"Käänny ympäri."
Ja naisen luottamuksen rikkominen
johtaa harvoin seuraamuksiin.
Itse asiassa miehen rikos
todennäköisesti palkitaan.
Joskus nainen pyytää selvästi,
ettei häntä katsottaisi,
joskus taas annetaan ymmärtää,
ettei miehen pitäisi tuijottaa.
On hyvin harvinaista, että mies ei
käytä mahdollisuutta kurkistaa.
"Älä katso."
"Selvä."
Jos kyseessä on romanttinen tarina, rikos kuvataan usein merkkinä, että mies tykkää naisesta.
Mutta todellisuudessa
miehen, joka osoittaa tahallista välinpitämättömyyttä naisen suostumusta kohtaan,
pitäisi olla suuri punainen lippu.
"Painu helvettiin, paskiainen!"
Vaikka lainvalvojat pitävä usein tunkeilevaa vakoilemista vain pikkurikoksena,
vakoilun kohteelle se ei ole vain pieni rasite.
"Hei?"
Se voi aiheuttaa todellista, pitkäaikaista henkistä vahinkoa.
"Onko täällä joku?"
"No niin, voin melkein nähdä sen."
Joskus tirkistelykohtaukset on kuvattu perheystävällisesti,
"Siinä hän on."
joskus taas ne voivat olla paljon eksplisiittisempiä.
Itseasiassa koko videon aikana
minun on täytynyt käyttää luovaa editointia ja strategisia sumennuksia,
jotta materiaali olisi Youtubeen sopivaa.
"Senkin riiviö. Tässähän on alastomuutta!"
Toisin kuin jotkin konservatiiviryhmät haluaisivat uskottavan,
ongelma ei ole seksin tai alastomuuden ruudulla kuvaaminen.
Seksiä ja alastomuutta voidaan kuvata monin eri tavoin riippuen esityskeinoista.
"Pitäisi kelvata."
Todellinen ongelma "harmiton" tirkistelijä -troopissa
on suostumuksen puute
tarinan henkilöiden välillä
ja se, miten loukkaukset kuvataan pikkujuttuna.
"Näitkö, kun riisuin vaatteeni porealtaalla?"
"Luulin, että olit katatoninen."
On yleinen väärinkäsitys, että voyeurismi on määritelmällisesti katsomista ilman lupaa.
Mutta se ei ole totta.
Voyeurismi voi, ja minusta pitäisi, olla suostumukseen perustuvaa.
On tietenkin mahdollista kuvata voyeuristisiakin kohtauksia siten,
että hahmot katsovat toisiaan suostumuksellisesti.
"Steve..."
Mutta kuvaukset suostumuksellisesta katselusta
eivät ole läheskään yhtä yleisiä kuin kohtaukset, joista suostumus puuttuu.
Tähän asti olemme käsitelleet ruudulla olevien hahmojen perspektiiviä,
mutta on toinenkin kriittinen näkökulma, josta emme ole vielä puhuneet:
kameran kuvakulma.
Palataan hetkeksi aiempaan "normaalin" pojan makuuhuoneeseen.
Vaikka eihän se ole normaali makuuhuone.
Se on oikeasti elokuvan lavaste.
Eikä kyseessä ole myöskään normaali poika,
vaan näyttelijä, joka toteuttaa käsikirjoitusta.
Oikeastaan kaikki on elokuvantekijöiden tietoisesti valitsemaa.
Nainen laitetaan näytille ohjaajan toimesta,
joka on asemoinut naisen kehon niin, että päähenkilö näkee sen hyvin.
Lisäksi nämä otokset on suunniteltu siten, että myös katsoja pääsee kurkistamaan.
"Herra Bishop, saanko minä katsoa?"
"Carl..."
Tämä tekee katsojasta osallisen.
Meidät laitetaan epäsuorasti osallistumaan ei-luvalliseen katselemiseen.
"Todellako, 007?"
Tämä on muuten totta myös, kun tirkistelevä henkilö
kuvataan selvästi hyypiönä.
Tärkeä aihe on myös elokuvateoreetikko Laura Mulveyn nimeämä
"mieskatse",
etenkin sen suhteen, miten kamera liikkuu ja kehystää naisten vartalot seksualisoidusti
riippumatta päähenkilön kuvakulmasta.
Mutta tässä keskitymme lähinnä tarinan hahmoihin.
Elokuvien katsojakuntaan kuuluu tietenkin kaikkien sukupuolien edustajia,
mutta katsoja jakaa mieshahmon kuvakulman
ja sen myötä katsojan on tarkoitus samaistua miehen kiihkeään innostukseen.
Toistan vielä, tarinan sisässä nämä naiset eivät tiedä, että heitä katsotaan,
eivätkä siksi voi suostua siihen.
Sanon tämän nyt suoraan,
näiden kohtausten on tarkoitus kutkuttaa katsojaa juuri sen takia,
että uhria katsellaan ilman lupaa.
"Ihan kuin näkisimme jotain, mitä meidän ei ole tarkoitus nähdä,
minkä takia se on niin "v*tun kuumaa."
Kaikki näyttelijät ovat, oletettavasti,
hyväksyneet tavat, joilla heitä ruudulla kuvataan,
mutta fiktiiviset kuvaukset voivat silti normalisoida ei-suostumuksellista käytöstä.
"Hyvää iltapäivää!"
On huomionarvoista, minkä tyyppisille näyttelijöille
elokuvantekijät antavat miehen tirkistelyn kohteeksi joutuvan roolin:
yleensä nainen on nuori, hoikka, valkoinen ja tavanomaisella tavalla kaunis.
Tämä on niin vakiintunut malli Hollywoodissa,
että kun uhri ei täytä noita tarkkoja odotuksia,
"Sainpas!"
kohtauksessa on yleensä ällötysvitsi
"Mies!"
tai transfobinen vitsi.
"Tuo mies näyttää naiselta."
"Hei, vau! Katso tuonne ikkunaan!"
Kohtaukset, joissa pojat vakoilevat salaa tyttöjä tai naisia,
ovat erityisen yleisiä aikuistumistarinoissa.
Tämäntyyppisissä tarinoissa vakoileminen kuvataan usein aikuistumisriittinä,
"Jeesus Kristus!"
vääjäämättömänä osana nuorten miesten seksuaalista heräämistä.
Pojat voidaan alkuun kuvata
ujoina, kömpelöinä tai pelokkaina naisten suhteen.
Ja tirkistelyn kautta heistä tulee itsevarmoja.
Elokuvien visuaalisen kielen perusteella
tyttöjen vakoileminen on poiken kehityksen kannalta niin tärkeää,
että se saa melkein hengellisen tärkeyden.
Tällä tavoin muutos pojasta mieheksi
on rakennettu naisten kehojen loukkaamisen varaan.
"Hän oli syvällä ajatuksissaan, koska jätti itsensä muutaman kerran vartioimatta,
ja näin puoleenväliin hänen reisiään, jotka johtivat Himalajan kultaiseen palatsiin.
Joskus pojat kuvataan melankolisina erakkoina,
mutta joissain tapauksissa tirkistely on sosiaalinen tapahtuma.
"Hänen kätensä liikkuvat alas." "Tämä on nähtävä!"
Naisten esineellistämisestä
tulee siten yhdistävä kokemus nuorille pojille.
Kokemus, joka myös vahventaa heidän yhteistä kokemustaan miesten valta-asemasta.
"Ottakaa ja läimäiskää, pojat."
"Paska, alas!"
Älkää ymmärtäkö väärin, seksuaalinen mielenkiinto on täysin normaalia,
mutta ei-suostumuksellista käytöstä
ei pitäisi koskaan sekoittaa terveeseen seksuaaliseen tutkintaan.
Oletusarvon pitäisi aina olla yksityisyyden kunnioittaminen.
"Hei, vaihdan vaatteita."
"Ah, anteeksi!"
John Bergerin vuoden 1972 tv-sarjassa "Ways of Seeing" (Katsomisen tavat)
hän havainnoi, että katsominen ei ole passiivista toimintaa.
Se on aktiivista.
Miehet haaveilevat naisista,
naiset haaveilevat siitä, että heistä haaveillaan.
Miehet katsovat naisia,
naiset katsovat, kun heitä katsotaan.
En kiellä, etteikö näkemisellä olisi seksuaalisuudessa suurta osaa,
mutta sen, että näkee itsensä alastomana
ja sen, että toinen näkee sinut sillä tavalla,
laitettuna esille, on suuri ero.
Berger puhui siitä, miten eurooppalaiset öljymaalaukset heijastelevat yhteiskuntaa,
mutta havainto sopii yhtä hyvin elokuviin.
Mieshahmot ovat aktiivisia ja täysin pukeissa,
naiset ovat passiivisia ja esillä,
eivät valmiita katseille ja näin ollen näyttävät haavoittuvaisilta.
Tämä muodostaa automaattisen voimaepä- tasapainon, jossa miehellä on valta.
Nämä kohtaukset lähettävät naisille ja tytöille viestin,
jonka mukaan vakoilun kohteeksi joutuminen on kohteliaisuus,
"Eli sinä tarkkailit minua."
"Kauanko? Vain tänään?"
"Viikon, 2 viikkoa muuttoni jälkeen?"
koska miehen seksuaalisen huomion on aina tarkoitus olla imartelevaa,
riippumatta siitä, jakaako toinen osapuoli tunteet vai ei.
"Tuo on joko hirvittävin
tai ihanin asia, jonka olen koskaan kuullut."
"Esseessään "Intrusions" (Tunkeutumiset) kirjailija Melissa Ferbos selittää:
"Aivan kuten nämä tuotokset kannustavat miehiä uskomaan vakoilun ja tirkistelyn olevan hyväksyttäviä kosiskelutapoja,
jotka todennäköisesti toimivat,
ne myös opastavat naisia toivomaan sellaisen toiminnan kohteena olemista."
"Minun pitäisi varmaan vetää verho kiinni.
Joku vaikuttaa tuijottavan sinua pihalta."
"Älä tee niin.
Tyttökaverini ja minä emme koskaan sulje verhoja."
"Me nautimme hänestä."
Käsitellyissä elokuvissa ja tv-sarjoissa
ei ole harvinaista, että vakoilun kohteena oleva nainen
ilmaisee katsojalle, että hän salaa nauttii tästä loukkauksesta.
Alla oleva väite on selvä,
miesten halutuksi tuleminen
antaa naiselle hänen arvonsa.
"No, minusta sinun pitäisi soittaa poliisille!"
"Ei! Se pilaisi kaiken."
"Loppujen lopuksi hän on ollut niin kärsivällinen,
se tuntuu vain reilulta."
Tuohon vaaralliseen viestiin
liittyy toinen ajatus, joka esiintyy näissä kohtauksissa:
ajatus, että miehet ja pojat "eivät vain pysty hallitsemaan" seksuaalisia halujaan.
Aivan kuten miehiä ohjaisi jokin näkymätön luonnovoima,
joka saa heidät tunkeutumaan naisten kehoihin.
Tämä myytti ei tietenkään ole totta.
Miehet ja pojat pystyvät hallitsemaan halujaan.
"Odota!"
Silti media vahvistaa myyttiä, jonka mukaan
"miehet eivät ole vastuussa omista teoistaan",
toisinaan muuttamalla tirkistelijän
naisen viettelevän ansan onnettomaksi uhriksi.
Tässä jälleen Melissa Febosin esseestään “Intrusions”:
"Tämä on myös kertomus, joka vapauttaa miehet vastuusta.
Mitä mahdollisemmalta se, että naiset esiintyvät jatkuvasti, vaikuttaa,
sitä vähemmän rikolliselta katsominen tuntuu."
"Sitten hän alkaa tarkoituksellisesti riisuutumaan
ikkunan edessä, valot päällä."
"Ihan kuin hän olisi tiennyt minun katsovan."
Pitäisi olla järjetöntä syyttää
naisia siitä, että miehet vakoilevat heitä luvatta,
mutta elokuvat tuottavat jatkuvasti vaikutelman, jonka mukaan
on naisen syytä, että hän antaa itsensä tulla nähdyksi,
vaikka hän riisuutuisi oman kotinsa yksityisyydessä.
"Voi luoja. Näit minut?"
"Et yrittänyt vietellä minua alastomuudellasi?"
"Ei, en!
Ja sinä luulit, oikeasti, että haluaisin harrastaa seksiä kanssasi?"
Kaikki tässä videossa käsitelty
on osa suurempaa miesten valta-aseman kulttuuria.
Liian monille miehille yhteiskunnassamme on opetettu,
että naisten kehojen tulisi olla heille aina käytetävissä.
Käytettävissä arvioitavaksi, tuomittavaksi, vertailtavaksi
ja lähteenä miesten fantasioihin.
"Taidan ajatella häntä ennen kuin menen nukkumaan tänään."
"Jos kukaan häntä ajattelee, niin minä."
Tämän nurinkurisen logiikan mukaan
nainen, joka ei laita itseään näytille
ottaa miehiltä pois heidän "oikeutensa katsella".
"Hei, älä nyt. Älä mene toiseen huoneeseen!
Voi hitsi."
Loppujen lopuksi
"harmiton" tirkistelijä -trooppi on kaikkea muuta kuin harmiton,
koska se vahvistaa miesten oikeuden tunnetta
kertomalla meille uudelleen ja uudelleen, että