O DVOLIČNOSTI
Ima li netko tko bi se sa mnom nadmudrivao?
Pa... kakvo nevjerojatno glupo pitanje...
Imam odvratan dojam, mrzim što Vam to moram reći,
da ste osoba koja nikada nije pročitala argumente koje drugi iznose protiv Vašeg stava.
Isprazan život ovog ružnog malog šarlatana
dokazuje samo jedno:
da bi se netko nekažnjeno izvukao s najneobičnijim uvredama
upućenim moralnosti i istini u ovoj zemlji dovoljno je da se zoveš velečasni.
Pitate li me ili mi govorite?
Pitam Vas... - Pa zašto ne želite slušati što Vam imam reći o tome?
-Govorite da su ljudi smiješni...
-Slušajte, ja sam morao sjediti u ovoj stolici pola sata
slušajući Vas kako glumite megafon za prevarante
dajući Vam svoj odgovor.
Takvi ljudi bi trebali izaći na ulice
vikati i nositi transparente
i prodavati kemijske iz - šalice!
Dečki, prestanite!
Bog nas sve blagoslovio, samo prestanimo
i održimo smislen razgovor... umjesto da se ljudi nadglasavaju...
Je li Vi to meni govorite da zašutim?
Budući da je Vaša publika, koja bi pljeskala
i aplaudirala skoro svemu, banalna...
Jebite se, jebite se!
Samo, samo kažem..
Oduzeli ste mi svo raspoloživo vrijeme svojim
dugačkim, prilično nepovezanim pitanjem.
O VJEROVANJU
Mislim da je David Hume rekao,
ovo je bilo, opet, o Djevičinom porodu, "Što je vjerojatnije?
Da su prirodni zakoni privremeno prestali vrijediti
ili da je židovska namiguša morala slagati?
Mora postojati odgovor na ovakvu vrst pitanja!
Zar nije istina da se širenje kršćanstva,
o kojem ste vi govorili vrlo toplo i privrženo
u svojim uvodnim govorima,
dogodilo zahvaljujući urođenoj istini biblijske priče,
dakle, da se raširilo zbog toga ili
zato jer je Car Konstantin odlučio
da će kršćanstvo biti službena religija Rimskog Carstva?
Što je, po Vašem mišljenju, više doprinijelo
širenju vjere?
Hm.. Duh Sveti.
Časni sude, nemam više pitanja.
Da biste bili kršćanin morate vjerovati
da je tijekom 98 000 godina
naša vrsta patila i umirala, većina njene djece umirala pri porodu,
životni vijek većine ljudi nije bio dulji od 25 godina
jer su umirali od bolesti zuba,
gladi, borbe, okrutnih ratova,
pateći u jadu. Sve to Raj promatra tijekom 98 000 godina
s posvemašnjom ravnodušnošću,
a onda, prije 2000 godina pomisli:
"Dosta je toga! Trebamo intervenirati. Najbolji način da to napravimo jest
tako da nekoga osudimo na ljudsku žrtvu,
negdje u manje pismenim djelovima Bliskog istoka.
Ne, nećemo se pojaviti Kinezima, na primjer,
gdje ljudi znaju čitati, i proučiti dokaze,
i imati civilizaciju. Ne.
Otiđimo u pustinju i napravimo još jedno otkrivenje tamo.
To je besmislica!
U to ne može vjerovati osoba koja misli.
Sve ovo bi moglo biti dijelom jednog plana.
Nema načina da jedan ateist dokaže da nije tako,
no to je popriličan plan, zar ne?
S masovnim razaranjem, užasnim istrebljenjem,
anihilacijom koja se odvija čitavo vrijeme.
I sve to pokrenuto na razini koja je apsolutno izvan dohvata naše mašte
da bi papa mogao govoriti ljudima da ne drkaju?
O STRAHU
To je užasna pomisao
da postoji netko
tko nas posjeduje, tko nas pravi,
tko nas nadzire, na javi i u snu,
tko zna naše misli, tko nas može osuditi zbog zločina mišljenja.
Zločin mišljenja! Samo zbog onoga što mislimo?
Da od nas zahtjeva, da želi da možemo biti istinoljubivi
samo ako živim kao kakav kukavan rob!
Želim reći da to utječe na naš osnovni integritet,
jer kaže da ne možemo biti moralni bez
Velikog Brata, bez totalitarne dozvole.
Znači ne možemo biti dobri jedni prema drugima,
ne možemo misliti ... Bez ovoga
se moramo bojati, i moramo se prisiliti voljeti nekoga
koga se bojimo.
To je bit sadomazohizma.
Pretpostavljam da je to opačina.
Bit odnosa roba i gospodara.
I da zna da smrt stiže i da jedva čeka da je donese.
Ja kažem da je to zlo.
I iako, poneku večer ostanem kod kuće,
više uživam u onim večerima kad izađem van
i borim se protiv ove vrhunske zloće
i vrhunske gluposti.
I reći ću vam nešto. Da mi je rečeno da učinim
što se svim monoteistima kaže da naprave,
da se dive čovjeku koji je rekao: "Da,
imam dijete da pokažem svoju ljubav prema Bogu"
rekao bih: "Ne. Jebi se!"
O RAZUMU
Jedna od stvari za koje živim jest
povratak odvažnog i radosnog "Ne služim"
ovom diktatoru koji, drago mi je da sam to otkrio,
zapravo ne postoji, ali jest, umjesto toga,
kreacija onih koji žele uspostaviti teokraciju
u stvarnom životu u kojem mogu sudjelovati
i ne namjeravam im dati ni centimetra prostora.
Druga stvar za koju živim,
jest, ako ne baš prenošenje gena budućim naraštajima,
sudjelovanje u aktivnostima koje bi mogle dovesti
do toga da se moji geni prenesu.
Ne postoji niti jedan
mormon, svećenik ili velečasni
koji se ne bi izvukao s bilo čime
u našoj kulturi!
Da mogu promijeniti jednu stvar
to bi bilo: onog trena kad netko ustane i kaže
"Ja sam vjernik." da za to ne dobiju poštovanje!
Oni misle da je to izjava koja zaslužuje poštovanje.
"Ja sam vjernik?!"
Ja sam "osoba koja bi vjerovala praktički u bilo što na osnovu nikakvog dokaza"?!
Mislim da, najviše živim da bih...
razmišljao o nesreći drugih ljudi.
To i opravdanje. Da se dokaže, ponovno
i svaki put da sam u pravu...
dok su drugi ljudi u krivu.
To mi jako godi.
O APSURDU
Ako želite da dobri ljudi čine zlo
trebate religiju.
Ne vjerujem da bi itko, gledajući u novorođenče,
pomislio:"Kako divno. Kakav dar.
Ali, sad samo počnimo odsijecati njegove genitalije
oštrim kamenom."
Tko bi im dao takvu ideju ako ne pobožni?!
A kakav je ovo argument dizajna:
"Bebe se ne rađaju prekrasnima.
Rođene su ružne. Treba ih malo ispiliti?...
Jer je božje djelo takvo smeće."
No zaista...
Tertulijan, jedan od otaca crkve,
je rekao da je jedna od prednosti bivanja u raju
je mogućnost da gledaš mučenje onih koji su poslani u pakao.
Jasno nam je zašto je pakao neprijatan.
No zašto je raj tako zabavan?
Izgleda da je pun dužnosti.
Beskrajne molitve, beskrajno obožavanje...
beskrajno pokoravanje, beskrajna dosada.
Pomislili biste da bi samom Gospodu,
nakon prvih pet milijardi godina, bilo dosta
pjesama i molitvi.
Ne! To se mora nastaviti zauvijek.
O, mislim da je izrugivanje religiji jedna od najesencijalnijih stvari.
Jer demistificiranje navodno svetih tekstova,
koje je diktirao bog i pokazivanje da su djelo ljudi,
morate pokazati njihove unutarnje nedosljednosti
i apsurde. Jedan od početaka ljudske emancipacije
je bila sposobnost ismijavanja autoriteta.
To je nešto nužno.
Ljudi to mogu nazivati bogohuljenjem, ako žele.
No ako to nazivaju tako onda moraju pretpostaviti
da neke stvari moraju biti svete.
Neka božja riječ. Pa ja ne pristajem na to.
Usuđujem se reći da znate što budist kaže
prodavaču hot doga?
Ne znate?
Kaže: "Dajte mi jedan sa svime."
No, čekajte, to je samo prvi dio jer budist
onda dade novčanicu od 50$ i čeka i žvače.
I ništa se ne događa. Onda kaže prodavaču:
"A moj kusur( eng. change)?" A prodavač onda kaže:
"Change (promjena) dolazi samo iznutra!"
Ja sam nisam nikad čuo nešto dublje od toga.
O SMRTI
Znam što dolazi. I da nitko ne može
biti jači od sudbine. I stvar je u tome da se
čovjek navikne na to i da odraste i da
shvatite da ste protjerani iz majčine maternice
kao hitac iz topa prema vratima ambara
prepunim okačenih papira i hrđavih kuka.
Stvar je u onome kako ćete upotrijebiti
vrijeme između na inteligentan i ironičan način.
To će se dogoditi svima nama. Da će nas u jednom trenutuku
potapšati po ramenu i reći, ne samo da je zabavi kraj
nego i nešto malo gore.
Da se zabava nastavlja, ali da vi morate otići.
I nastavit će se bez vas.
To je... to je je pomisao koja, čini mi se,
najviše uznemiruje ljude u vezi s njihovom smrću.
U redu, onda.
Hajmo, da bismo se mogli bolje osjećati
pretvarajmo se da je suprotno.
Umjesto toga, netko vas potapša po ramenu i kaže:
Odlične vijesti!
Ova zabava se nastavlja zauvijek
i ne možete otići.
Morate ostati. Tako šef kaže.
I također kaže da se morate (!) dobro zabaviti.
Za mene, ponuda sigurnosti,
ponuda potpune osiguranosti,
ponuda nepropusne vjere,
koja ne popušta,
je ponuda nečega što nije vrijedno imati.
I preporučio bih vam da pogledate one koji vam govore
one ljude koji vam u vašim (!) godinama govore
da ste mrtvi dok ne povjerujete u ono
u što oni vjeruju.
Takva užasna stvar - da se govori djeci!
I da možete živjeti samo
ako prihvatite jednu apsolutnu vlast.
Ne razmišljajte o tome kao o daru.
Mislite o tome kao o otrovnom peharu.
Odgurnite ga koliko god privlačan bio,
riskirajte misleći vlastitom glavom,
puno više sreće, istine, ljepote i mudrosti
ćete tako doseći. Hvala vam.
Koliko ćete dugo još ovo raditi?
Dok ne krepam.