Perje se ubraja među najčudesnije pojave
u životinjskom svijetu.
Predivni u svojoj složenosti,
i osjetljivosti u konstrukciji,
dovoljno su jaki da drže ptice
hiljadama kilometara u visinama.
Kao i sve stvari u prirodi,
perje je evoluiralo kroz milione godina
u svoj današnji oblik.
Teško je zamisliti
kako se to desilo.
Kako su, inače, izgledali posredni oblici?
Kakva je korist polu-krila
prekrivenog polu-perjem?
Zahvaljujući nauci,
znamo da su ptice živući dinosauri.
Može se vidjeti srodnost njihovih kostura.
Pojedini dinosauri dijele anatomske osobine sa pticama
i ne nalazimo ih kod drugih životinja, npr. jadac.
Tokom kasnih '90-ih,
paleontolozi su počeli tražiti
dokaze za tu ideju:
dinosaure s ostacima perja
koji su opstali na njihovim tijelima.
Naučnici su od tada pronašli
desetke vrsta dinosaura
s ostacima perja.
Neki su sitni poput golubova,
a neki su bili kao školski autobus.
Ako posmatramo njihovu srodnost na porodičnom stablu,
evolucija perja
ne izgleda tako nemoguće.
Najudaljeniji ptičji pernati srodnici
imali su ravno perje poput žice.
Zatim su se te žice razdvojile
u proste grančice.
Kod mnogih vrsta dinosaura,
to perje je evoluiralo
u još komplikovanije perje,
koje i danas vidimo na pticama.
U isto vrijeme
perje se proširilo duž tijela dinosaura,
mijenjajući se od rijetkog paperja
u gusto perje,
koje je dosezalo čak i do nogu.
Neki od fosila su očuvali i molekule
koje daju boje.
Oni otkrivaju divnu paletu boja:
sjajno tamno perje koje podsjeća na vrane,
naizmjenične crne i bijele pruge,
ili kapi žarko crvene boje.
Neki dinosauri su imali visoke krijeste na glavi,
a drugi veliko i dramatično perje na repu.
Ipak, nijedan od ovih dinosaura
nije mogao iskoristiti perje za let -
ruke su im bile previše kratke
a ostatak tijela je bio previše težak.
Ali ptice ne koriste perje samo za letenje.
Šljuka koristi perje kako bi se savršeno
uklopila u okolinu.
Noj širi svoja krila iznad gnijezda
kako bi zaštitio mlade.
Paun eksponira svoje veličanstveno perje na repu
da bi privukao paunice.
Perje je moglo služiti za te funkcije
čak i kod dinosaura.
Ali, kako su poletjeli pernati dinosauri
još uvijek je misterij.
Ako su dinosauri sa sitnim perjem mahali
rukama penjući se uzbrdo,
njihovo perje bi im dalo dodatni podstrijek
kako bi brže trčali.
Ovo dešavanje u fizici moglo je dovesti
do evolucije dužih ruku kod dinosaura,
što bi im omogućilo brže trčanje
i čak kraći let.
S vremenom su njihove ruke zamijenila krila.
Tek tada, vjerovatno 50 miliona godina
nakon što je perje nalik na žicu evoluiralo,
dinosauri su odletjeli prema nebu.