הרבה לפני הסלפי הראשון,
ליוונים ולרומאים העתיקים היה מיתוס
בנוגע למישהו שאובססבי קצת יותר מדי עם הדמות של עצמו.
בסיפור אחד,
נרקיס היה בחור נאה שטייל בעולם בחיפוש אחר מישהו לאהוב.
אחרי שדחה ניפמה בשם אקו,
הוא ראה את ההשתקפות של עצמו בנהר,
והתאהב בה.
לא מסוגל לזוז ממנה,
נרקיס טבע.
פרח סימן את הנקודה בה הוא מת ואנחנו קוראים לפרח הזה נרקיס.
המיתוס לוכד את הרעיון הבסיסי של נרקסיזם,
רמות גבוהות ולפעמים מזיקות של מעורבות עצמית.
אבל זה לא רק סוג אישיות שנראה בטורי יעוץ.
זה למעשה סט של תכונות שמקוטלגות ונחקרות על ידי פסיכולוגים.
ההגדרה הפסיכולוגית של נרקסיזם היא הערכה עצמית מנופחת ומוגזמת.
ברמות שונות, נרקסיסטים חושבים שהם נראים טוב יותר,
חכמים יותר,
וחשובים יותר מאנשים אחרים,
ושמגיע להם יחס מיוחד.
פסיכולוגים מכירים שני סוגים של נרקיזם כתכונה אישיותית:
נרקסיזם גרנדיוזי ופגיע.
יש גם הפרעת אישיות נרקסיסטית,
צורה יותר קיצונית, שאליה נחזור במהרה.
נרקסיזם גרנדיוזי הוא הסוג הכי מוכר,
מאופיין בהחצנה,
דומיננטיות,
וחיפוש תשומת לב.
נרקסיזם גרנדיוזי רודף אחרי תשומת לב וכוח,
לפעמים כפוליטיקאים,
סלבריטאים,
או מנהיגים חברתיים.
כמובן, לא כל מי שרודף אחרי המשרות האלו הוא נרקסיסט.
הרבה עושים את זה מסיבות מאוד חיוביות,
כמו להגיע לפוטנציאל המלא שלהם,
או לעזור לאנשים לחיות טוב יותר.
אבל נרקסיסטים מחפשים כוח
בשביל המעמד ותשומת הלב שמגיעה איתו.
בינתיים, נרקסיסיטים רגישים יכולים להיות שקטים ומופנמים.
יש להם חוש מפותח של זכאות,
אבל הם מאויימים או נעלבים בקלות.
בכל מקרה, הצד האפל של נרקסיזם עולה במשך הזמן.
נרקסיסטים נוטים לפעול באנוכיות,
אז מנהיגים נרקסיסטים אולי יעשו החלטות מסוכנות או לא אתיות,
ושותפים נרקסיסטיים אולי יהיו לא ישרים או לא נאמנים.
כשנקודת המבט הורודה של עצמם מאותגרת,
הם יכולים להפוך לכועסים ואגרסיבים.
זה כמו מחלה שהסובלים ממנה מרגישים די טוב,
אבל האנשים מסביב סובלים.
אם לוקחים את זה לקיצון,
ההתנהגות הזו מוגדרת כהפרעה פסיכולוגית
שנקראת הפרעת אישיות נרקסיסטית.
היא משפיעה על אחד עד שני אחוזים מהאוכלוסיה,
יותר נפוץ אצל גברים.
זו גם אבחנה ששמורה למבוגרים.
אנשים צעירים, בעיקר ילדים, יכולים להיות מאוד מרוכזים בעצמם,
אבל זה יכול להיות רק חלק נורמלי בהתפתחות.
המהדורה החמישית של מדריך הדיאגנוסטיקה והסטטיסטיקה
של האיגוד הפסיכיאטרי האמריקאי
מתאר מספר תכונות שמשוייכות להפרעת אישיות נרקסיסיטית.
הן כוללות נקודת מבט גרנדיוזית של עצמם,
בעיות באמתפטיה,
חוש של זכות,
וצורך בהערצה או תשומת לב.
מה שעושה את התכונות האלו להפרעות אישיות
זה שהן משתלטות על החיים של האנשים וגורמות לבעיות משמעותיות.
דמיינו שבמקום לדאוג לבן הזוג ולילדים,
אתם משתמשים בהם כמקור לתשומת לב והערצה.
או דמיינו שבמקום לחפש
משוב בונה על הביצועים שלכם,
במקום אתם אומרים לכל מי שניסה לעזור לכם
שהם טועים.
אז מה גורם לנרקסיזם?
מחקרים בתאומים מראים מרכיב גנטי חזק,
למרות שאנחנו לא יודעים איזה גנים מעורבים.
אבל גם הסביבות משנות.
הורים ששמים את הילד על מעמד
יכולים לעודד נרקסיסיזם גרנדיוזי.
והורים קרים ושולטים יכולים לתרום לנרקסיזם פגיע.
נרקסיזם נראה גם יותר
בתרבויות שמעריכות אינדיבידואליות וקידום עצמי.
בארצות הברית, לדוגמה,
נרקסיזם כתכונת אישיות עלתה מאז שנות ה 70,
כשהמיקוד הקומונלי של שנות ה 60
פינה דרך לתנועת ההערכה העצמית
ועליה של החומרנות.
יותר לאחרונה, מדיה חברתית הכפילה את האפשרויות לקידום עצמי,
למרות שכדי לשים לב
שאין עדויות ברורות שמדיה חברתית גורמת לנרקסיזם.
במקום, היא מספקת לנרקסיסטים דרך לחפש סטטוס חברתי ותשומת לב.
אז האם נרקסיסטים יכולים לשפר את התכונות השליליות האלו?
כן!
כל מה שמקדם התייחסות כנה על ההתנהגות שלהם
ולדאוג לאחרים,
כמו פסיכוטרפיה או להתנהג בחמלה כלפי אחרים, יכול לעזור.
הקושי הוא שזה יכול להיות מאתגר
לאנשים עם הפרעת אישיות נרקסיסטית
להמשיך לעבוד על העצמה אישית.
לנרקסיסט, חשיבה עצמית היא קשה מזוית לא מחמיאה.