Skozi zgodovino človeštva
so tri besede gnale pesnike pred list papirja,
filozofe v Agoro
in iskalce v orakelj:
"Kdo sem jaz?"
Od antičnega grškega aforizma iz Apolonovega templja,
"Spoznaj samega sebe",
do rockovske himne "Kdo si" skupine The Who
filozofi, psihologi, akademiki,
znanstveniki, umetniki, teologi in politiki
raziskujejo vprašanje identitete.
Hipoteze so različne in manjka jim konsenz.
Gre za pametne, kreativne ljudi,
zakaj je potem tako težko najti pravi odgovor?
Eden od izzivov je povezan z zapleteno idejo trajne identitete.
Kateri "ti" je kdo?
Tisto, kar si danes?
Pred petimi leti?
Kar boš čez 50 let?
In kdaj je "sem"?
Ta teden?
Danes?
To uro?
To sekundo?
In kateri del tebe je "jaz"?
Tvoje fizično telo?
Tvoje misli in čustva?
Tvoja dejanja?
Te kalne vode abstraktne logike je težko prepluti,
zato verjetno ni čudno, da je za ilustracijo te zapletenosti
grški zgodovinar Plutarh uporabil zgodbo o ladji.
V čem je tvoj "jaz"?
Zgodba pravi, da je kralj Tezej, mitski ustanovitelj Aten,
lastnoročno pokončal zlobnega Minotavra na Kreti
in se z ladjo vrnil domov.
Da bi obeležili to herojsko dejanje,
so Atenci tisoč let skrbno ohranjali njegovo ladjo v luki
ter vsako leto uprizorili njegovo pot.
Ko se je del ladje izrabil ali poškodoval,
so ga zamenjali z enakim delom iz istega materiala,
tako da so sčasoma nadomestili vse dele ladje.
Plutarh je menil, da je Tezejeva ladja
primer filozofskega paradoksa,
povezanega s trajno identiteto.
Kako lahko zamenjamo vse dele nečesa,
pa bo to v celoti še vedno ista stvar?
Predstavljajmo si dve ladji:
ladjo A, s katero je Tezej pristal v Atenah,
in ladjo, s katero so Atenci pluli tisoč let kasneje, ladjo B.
Enostavno vprašanje: je ladja A enaka ladji B?
Nekateri menijo, da je vseh tisoč let obstajala le ena ladja,
in ker so bile spremembe na njej postopne,
nikoli ni nehala biti legendarna ladja.
Čeprav nimata skupnega niti enega dela,
sta ladji numerično enaki, gre za eno in isto ladjo,
torej je A enako B.
Drugi trdijo, da Tezej nikoli ni stopil na ladjo B,
njegova prisotnost na ladji pa je bistvena lastnost Tezejeve ladje.
Brez njega ne obstaja.
Čeprav sta obe ladji numerično enaki,
sta kakovostno neenaki.
Torej A ni enako B.
Kaj se zgodi, če upoštevamo ta preskok?
Kaj če bi originalne dele ladje
nekdo zbiral in potem nazaj sestavil celotno prvotno ladjo?
Potem bi brez dvoma obstajali dve ladji:
tista, privezana v Atenah,
in tale na dvorišču nekega tipa.
Obe bi se lahko imenovali Tezejeva ladja,
a samo ena bi bila prava.
Katera?
In še pomembneje: kaj ima to opraviti s teboj?
Kot Tezejeva ladja
si celota stalno spreminjajočih se delov:
fizičnega telesa, uma, čustev, okoliščin, celo svojih posebnosti,
se vedno spreminjaš, a vseeno na čudovit in včasih nelogičen način
tudi ostajaš enak.
Tudi zato je vprašanje "Kdo sem jaz?" tako zapleteno.
Da bi odgovoril nanj,
se moraš, kot mnogi veleumi pred teboj,
biti pripravljen spustiti v neskončni ocean filozofskih paradoksov.
Lahko pa odgovoriš tudi takole:
"Sem legendarni junak, ki močno ladjo vodi na epsko potovanje."
Tudi to bi delovalo.