Robovlasništvo, tretiranje ljudi kao svojine lišene ličnih prava,
se pojavljivalo u raznim oblicima široma sveta.
Ali se jedna institucija ističe i po opsegu i po trajnim posledicama.
Atlantska trgovina robljem,
koja je trajala od kasnog 15. do sredine 19. veka
i prostirala se na tri kontinenta,
nasilno je dovela više od deset miliona Afrikanaca u Ameriku.
Posledice koje će ostaviti za sobom uticaće, ne samo na ove robove
i njihove potomke,
već i na ekonomije i istorije značajnih delova sveta.
Vekovima su Evropa i Afrika bile u kontaktu
preko Mediterana.
Ali je atlantska trgovina robljem počela kasnih 1400-ih
u portugalskim kolonijama u Zapadnoj Africi
i uskoro u španskim naseobinama u Americi.
Usevi šećerne repe, duvana i pamuka u novim kolonijama
su zahtevali intenzivan rad,
a nije bilo dovoljno doseljenika, ni najamnika
koji bi obrađivali novu zemlju.
Američki domoroci su porobljeni, ali su mnogi pomrli od novih bolesti,
dok su se drugi uspešno opirali.
Stoga da bi odgovorili na ogromnu potražnju radne snage,
Evropljani su se okrenuli Africi.
U Africi je robovlasništvo postojalo vekovima u raznim oblicima.
Neki robovi su bili najamnici
na određeno vreme i s mogućnošću otkupa slobode.
Drugi su bili poput evropskih kmetova.
U nekim društvima, robovi su mogli da budu deo gospodarove porodice,
da poseduju zemlju, pa čak i da se uzdignu na poziciju vlasti.
Ali kada su beli kapetani počeli da nude robu,
oružje i rum za robove,
afrički kraljevi i trgovci nisu mnogo oklevali.
Nisu gledali na ljude koje su prodavali kao na braću Afrikance,
već kao na kriminalce, dužnike ili ratne zarobljenike iz neprijateljskog plemena.
Njihovom prodajom, kraljevi su obogaćivali svoja kraljevstva,
jačajući tako u odnosu na svoje neprijateljske komšije.
Afrička kraljevstva su prosperirala od trgovine robljem,
ali velika evropska potražnja stvorila je snažnu konkurenciju.
Ropstvo je zamenilo druge oblike kažnjavanja,
a uzimanje robova je postalo razlog za ratovanje,
umesto njegova posledica.
Kako bi se odbranili od najezdi robokradica,
susednim kraljevstvima je bilo potrebno evropsko oružje,
koje su takođe plaćali u roblju.
Trgovina robljem je postala trka u naoružavanju,
koja je menjala društva i ekonomiju širom kontinenta.
Što se tiče samih robova, bili su suočeni s nezamislivom okrutnošću.
Nakon što bi ih odveli u priobalne kampove za robove,
obrijali zbog vaški i žigosali,
ukrcavali su ih na brodove spremne za Ameriku.
Oko 20% njih nikada više neće videti tlo.
Većina tadašnjih kapetana je pretrpavala brodove,
trpajući što više muškaraca ispod palube.
Zbog nedostatka sanitetsko-zdravstvenih mera, mnogi su pomrli od bolesti,
dok su drugi izbacivani s broda zbog bolesti
ili kao oblik discipline.
Kapetani su osiguravali svoju zaradu odsecajući robovima uši
kao potvrdu kupovine.
Neki zatočenici su uzimali stvari u svoje ruke.
Mnogi Afrikanci iz unutrašnjosti nikada pre nisu videli belce
i mislili su da su kanibali,
jer su stalno odvodili ljude i vraćali se po još.
Strahujući da će da budu pojedeni ili prosto da izbegnu dalje patnje,
izvršavali su samoubistva ili su se izgladnjivali,
verujući da će se nakon smrti njihove duše vratiti svojim domovima.
Oni koji su preživeli su u potpunosti dehumanizovani,
tretirani su kao puki teret.
Žene i decu su držali na palubi gde ih je posada zlostavljala,
dok su muškarce terali da plešu
kako bi ih održavali u kondiciji i obuzdavali pobune.
Šta se dešavalo sa Afrikancima koji su dospeli u Novi svet
i kako robovlasničko zaveštanje i dalje utiče na njihove potomke
je prilično poznato.
Ali o čemu se retko raspravlja
je uticaj koji je atlantska trgovina robljem imala na budućnost Afrike.
Ne samo da je kontinent izgubio na desetine miliona zdravih ljudi,
već zato što su robovi uglavnom bili muškarci,
trajne demografske posledice su bile još izraženije.
Kada je trgovina robljem zakonom zabranjena u Americi i Evropi,
afrička kraljevstva, čije su ekonomije dominirale zahvaljujući njoj, propala su,
ostajući tako podložna osvajanjima i kolonizaciji.
A rastuća konkurencija i priliv oružja iz Evrope,
podstakli su ratove i nestabilnost koji i danas traju.
Atlantska trgovina robljem je takođe doprinela razvoju rasističke ideologije.
Robovlasništvo u Africi najčešće nije imalo dublje razloge od kažnjavanja
ili unutar plemenskih ratova,
ali Evropljanima, koji su propovedali univerzalnu religiju
i koji su odavno zakonom zabranili porobljavanje braće hrišćana,
bilo je potrebno opravdanje za ovaj čin
koji se tako očigledno kosio s njihovim idealom jednakosti.
Zato su tvrdili da su Afrikanci biološki inferiorni
i da su stvoreni da budu robovi,
ulažući velike napore kako bi opravdali ovu teoriju.
Tako je robovlasništvo u Evropi i Americi dobilo rasnu osnovu,
onemogućujući robovima i njihovim budućim potomcima
da steknu jednak status u društvu.
U svim ovim slučajevima,
atlantska trgovina robljem bila je ogromna nepravda
čiji uticaj još traje dugo nakon njenog ukidanja.