עבדות, היחס לבני אדם כרכוש, משוללים מזכויות אישיות,
התרחש בהרבה צורות ברחבי העולם.
אבל מוסד אחד בולט גם בגודל הגלובלי שלו וגם במורשת המתמשכת שלו.
סחר העבדים האטלנטי,
שהתרחש משלהי המאה ה- 15 לאמצע המאה ה- 19
וכלל שלוש יבשות,
הביא בכוח יותר מ- 10 מליון אפריקאים ליבשת אמריקה.
ההשפעה שהוא השאיר השפיעה לא רק על העבדים האלה
ועל צאצאייהם,
אלא על הכלכלה וההיסטוריה של חלקים גדולים של העולם.
היו מאות שנים של קשר בין אירופה לאפריקה
דרך המזרח התיכון.
אבל סחר העבדים האטלנטי התחיל בשלהי המאה ה- 15
עם קולוניות פורטוגזיות במערב אפריקה,
והתיישבויות ספרדיות באמריקות מעט מאוחר יותר.
הגידולים שגודלו בקולוניות החדשות, קנה סוכר,טבק וכותנה,
דרשו עובדים רבים,
ולא היו מספיק מתיישבים ומשרתים בחוזה עבודה
כדי לעבד את האדמה החדשה.
ילידים אמריקאים שועבדו, אבל הרבה מתו ממחלות חדשות,
בעוד אחרים התנגדו באפקטיביוות.
וכך כדי לעמוד בביקוש העצום לעובדים,
הארופאים הביטו לאפריקה.
העבדות האפריקאית היתה קיימת במשך מאות שנים בצורות שונות.
כמה עבדים היו משרתים בחוזה,
עם חוזה מוגבל בזמן וסיכוי לקנות את חרותם.
אחרים היו יותר כמו צמיתים ארופאים,
בכמה חברות, עבדים יכלו להיות חלק ממשפחת הבעלים,
להיות בעלי אדמה, ואפילו לעלות למשרות של כוח.
אבל כשקפטנים לבנים הגיעו והציעו סחורות מיוצרות,
נשקים, ורום עבור עבדים,
למלכים האפריקאים והסוחרים היתה סיבה מועטה להסס.
הם ראו את האנשים שמכרו לא כאפריקאים עמיתים
אלא פושעים, בעלי חוב, או אסירי מלחמה משבטים יריבים.
על ידי מכירתם, המלכים העשירו את הממלכות שלהם,
וחיזקו אותם נגד אויבים שכנים.
ממלכות אפריקאיות שגשגו מסחר העבדים,
אבל עמידה בדרישות האירופאיות הגדולות יצרה תחרות אדירה.
עבדות החליפה עונשים פליליים אחרים,
ולכידת עבדים הפכה לסיבה ליציאה למלחמה,
במקום לתוצאה שלה.
כדי להגן על עצמם מפשיטות לעבדים,
ממלכות שכנות היו צריכות נשק ארופאיים,
שאותם גם קנו בעבדים.
סחר העבדים הפך למרוץ נשק,
ששינה חברות וכלכלות ברחבי היבשת.
ובנוגע לעבדים עצמם, הם חוו אכזריות שאי אפשר לדמיין.
אחרי שהוצעדו למבצרי עבדים על החוף,
גולחו כדי למנוע כינים, וקועקעו,
הם הועמסו על ספינות בדרך לאמריקות.
בערך 20% מהם מעולם לא ראו אדמה יותר.
רוב הקפטנים באותו זמן היו דחסנים,
ודחסו כמה שיותר אנשים שאפשר מתחת לסיפון.
בעוד בעיות סניטציה גרמה לרבים למות ממחלות,
ואחרים נזרקו מהסיפון בגלל שחלו,
או כדי להנחיל משמעת,
הקפטנים הבטיחו את הרווחים שלהם על ידי חיתוך אוזני העבדים
כהוכחת קנייה.
כמה קפטנים לקחו את העניינים לידיהם.
הרבה אפריקאים מתוך היבשת מעולם לא ראו לבנים לפני כן,
וחשבו שהם קניבלים,
שלקחו אנשים ללא הפסקה וחזרו לעוד.
פוחדים להאכל, או פשוט כדי להמנע מסבל,
הם התאבדו או הרעיבו את עצמם,
כשהם מאמינים שמוות, משמעו שנשמותיהם יחזרו הביתה.
אלה ששרדו הופשטו לגמרי מאנושיותם,
והתייחסו אליהם כמו אל מטען.
נשים וילדים הוחזקו מעל הסיפון והצוות התעלל בהם,
בעוד הגברים הוכרחו לבצע ריקודים
כדי לחזיק אותם בכושר ולמנוע מרד.
מה שקרה לאפריקאים שהגיעו לעולם החדש
ואיך המסורת של העבדות עדיין משפיעה על הצאצאים שלהם היום
ידוע היטב.
אבל מה שלא מדברים עליו רבות
הוא ההשפעה של סחר העבדים האטלנטי על העתיד של אפריקה.
לא רק שהיבשת איבדה עשרות מליוני אנשים מהאוכלוסיה הכשירה שלה,
אלא שבגלל שרוב העבדים שנלקחו היו גברים,
ההשפעה הדמוגרפית לזמן ארוך היתה אפילו גדולה יותר.
כשסחר העבדים הוצא מחוץ לחוק לבסוף באמריקות ואירופה,
הממלכות האפריקאיות שהכלכלות שלהם נסמכו עליו התמוטטו,
והשאירו אותן פתוחות לכיבוש וקולוניזציה.
והתחרות המוגברת והשטף של נשקים ארופאים
תדלקו לחימה וחוסר יציבות שממשיכות עד היום.
סחר העבדים האטלנטי גם תרם לפיתוח של אידיאולוגיית הגזענות.
לרוב העבדות האפריקאית לא היתה סיבה עמוקה יותר מעונש חוקי
או לחימה בין שבטית,
אבל הארופאים שהטיפו לדת אוניברסלית,
ושמזמן הוציאו מחוץ לחוק שיעבוד נוצרים,
היו צריכים הצדקה למנהג
שהיה בברור מנוגד לאידאל השוויון שלהם.
אז הם טענו שהאפריקאים היו נחותים ביולוגית
ומיועדים לעבדות,
ועשו מאמצים גדולים להצדיק את התאוריה.
לכן, העבדות באירופה והאמריקות לבשה אופי גזעני,
מה שהפך את זה לבלתי אפשרי לעבדים ולצאצאים העתידיים שלהם
להשיג סטטוס שוויוני בחברה.
בכל הדרכים האלו,
סחר העבדים האטלנטי היה חוסר צדק בקנה מידה עצום
שההשפעתו המשיכה הרבה אחרי שהוא נאסר בחוק.