(Clopoțel)
Dragă Thay, dragă Sangha
(SPANIOLĂ) Uneori controlez o cantitate mare de furie care apare.
O țin în mine, dar apoi explodează brusc.
O dau afară dintr-o dată,
fără să știu de ce și fără s-o pot controla în acel moment.
Când furia mea explodează,
îl rănesc foarte tare pe celălalt și pe mine însămi.
Atunci nu am compasiune pentru celălalt, pentru că nu sunt conștientă.
Abia după ce m-am calmat și mi-am lăsat furia să explodeze,
pot simți compasiune și pot fi conștientă de suferința pe care am cauzat-o.
Dar în momentul în care o fac, sunt neputincioasă.
Cum să procedez?
Dragă Thay, prietena noastră spune...
Este o altă întrebare despre furie.
Uneori, ea simte multă furie
și nu vrea să o lase să iasă la suprafață.
Încearcă s-o țină sub control, împingând-o în interior.
Dar ulterior, la un moment dat, explodează, furia iese la iveală
și îl poate răni pe celălalt.
Îi pare rău că îl rănește pe celălalt.
Ea simte compasiune pentru suferința cauzată.
Și vrea să știe cum poate să facă față mai bine situației.
Este capabilă să vadă suferința în celălalt?
(FRANCEZĂ) Poți vedea suferința din interiorul celuilalt?
Și când?
Înainte sau după explozie?
Le văd suferința
dar totuși apare în mine emoția aceea puternică.
Ce pot să fac cu ea?
A controla nu este suficient.
A controla poate însemna a suprima.
Suprimarea nu este bună,
deoarece emoția este în continuare acolo, o ții forțat să nu apară
dar ea este încă acolo.
Deci suprimarea nu este bună.
Trebuie să o transformăm.
Și pentru a o transforma ai nevoie de compasiune.
Singurul antidot pentru furie și violență este compasiunea.
Nu există altă cale.
Dar cum să produci compasiune?
Cum să generezi energia compasiunii?
Aceasta este adevarata întrebare.
Și în această retragere am învățat să recunoaștem suferința?
Pentru că suferința din celălalt
este cauza acțiunilor sau cuvintelor care te pot face să suferi.
Furia din celalalt face să crească furia din tine.
Violența din celălalt face să crească violența din tine.
Și de aceea...trebuie să inspirăm și să expirăm conștient
și să privim, să vedem că celălalt este o victimă
a propriei violențe, a propriei suferințe, a propriei lipse de înțelegere.
Acest aspect este foarte important.
Aceasta este învățătura lui Buddha:
priviți suferința și înțelegeți-o.
Când îți înțelegi propria suferință,
poți înțelege și suferința celuilalt.
Înțelegerea suferinței aduce mereu compasiune.
Iar compasiunea este singura care poate transforma furia și violența.
Unii dintre noi credem că putem...
că putem scoate o furia din noi,
ca și cum am efectua o operație chirurgicală.
Dar nu putem proceda așa cu furia.
Nu putem scoate furia din noi.
O putem doar transforma.
Furia poate fi transformată în interior în altceva.
Furia poate fi transformată în înțelegere și compasiune.
Și aceasta este munca practicantului:
înțelegerea suferinței,
a suferinței proprii și a suferinței celuilalt,
precum și încercarea de a înțelege cauza suferinței.
Aceasta este calea prin care putem genera energia compasiunii.
Și când există compasiune, aceasta transformă furia.
Nu mai ai nevoie să o arunci afară.
Există oameni care încearcă să o arunce afară.
Există oameni care te sfătuiesc
să o arunci afară prin practicarea așa-numitei „ventilări”.
Este ca și cum ar exista fum în camera ta
și vrei să scoți fumul, aerisind camera prin ventilare.
Și faci asta prin retragerea în camera ta, blocarea ușii
și lovirea, pocnirea unei perne,
timp de zece-cincisprezece minute.
Și se crede că dacă faci asta, vei putea să scoți furia afară din tine.
„Sunt conștient că furia este aici.”
„Vreau s-o scot afară.”
Se crede că este mai sigur să lovești o pernă
decât să-l lovești direct pe celălalt.
Și o numesc „ți-o scoți afară din sistem”.
Dar nu funcționează.
Nu funcționează.
Ar putea face furia mai puternică.
Este ca și cum ai repeta (practica) furia.
Ei o numesc „a te conecta cu furia ta”.
Este bine să te conectezi cu furia ta.
Buddha ne mai sfătuiește să inspirăm
și să mergem acasă pentru a ne conecta cu furia noastră,
a o îmbrățișa cu blândețe și a o privi în profunzime.
Dar în această practică... a lovirii...pernei,
nu te conectezi cu adevărat cu furia ta.
Ești victima furiei tale.
Nu te conectezi.
Nici măcar nu ești conectat cu perna...
(Râsete în public)
chiar dacă o lovești,
pentru că dacă ai fi cu adevărat conectat cu perna ta,
ai ști că este doar o pernă.
(Râsete în public)
Este caraghios să lovești o pernă.
Perna este nevinovată.
(Râsete în public)
Deci dacă nu te poți conecta cu perna,
nu te poți conecta cu furia ta.
Și dacă continui așa,
poate într-o zi, dacă-l întâlnești pe celălalt pe stradă, poate îți vine...
să-l lovești direct, apoi ești arestat.
Deci această metodă nu pare să fie de ajutor pentru eliberarea de furie.
Însă conform practicii noastre,
practica recomandată de Buddha,
trebuie să te întorci la tine și să recunoști furia
și să încerci să o conștientizezi prin energia mindfulness.
Aceasta se numește mindfulness-ul furiei.
Mindfulness este mereu mindfulness a ceva.
Când îmi beau ceaiul și devin conștient că sunt aici și acum, bându-mi ceaiul,
aceasta este mindfulness-ul băutului.
Și când respir conștient, aceasta este mindfulness-ul respirației.
Când pășesc conștient, este mindfulness-ul mersului.
Deci când mă întorc în mine însumi, recunosc și conștientizez furia,
aceasta devine obiectul mindfulness-ului meu.
Aceasta se numește mindfulness-ul furiei.
Există două energii.
Mai întâi există energia furiei.
Apoi, a doua energie este energia mindfulness-ului.
Pentru a genera această energie,
trebuie să practici respirația și mersul conștient.
Și cu ajutorul celei de-a doua energii, o recunoști pe prima, îmbrățișând-o blând.
Nu o suprimi,
ci o îmbrățișezi (accepți) cu blândețe,
ca o mama care își îmbrățișează...
bebelușul ei...suferind.
Și când energia conștientizării îmbrățișează energia furiei,
suferi mai puțin.
Este ca lumina soarelui care îmbrățișează floarea de lotus.
Floarea de lotus primește căldura energiei, pentru a înflori.
Deci când folosești energia mindfulness pentru a-ți îmbrățișa furia
suferi mai puțin, primești alinare.
Suferi mai puțin.
Și dacă privești mai profund, poți identifica cauza furiei.
Ar putea fi o percepție greșită.
Ar putea fi lipsa capacității tale de a vedea suferința în celălalt.
Și dacă recunoști percepția ta greșită
sau dacă poți vedea suferința celuilalt
genul acesta de înțelegere și viziune poate face compasiunea să apară brusc.
Și când apare compasiunea,
aceasta este un fel de balsam care alină suferința imediat.
Primești alinare.
Și o poți transforma.
Și...
Această...
Această practică funcționează mereu.
Știți că în Plum Village, pe vremuri obișnuiam să sponsorizăm
grupuri de palestinieni și israelieni să vină să practice.
Și există multă neînțelegere, furie și suspiciune în fiecare grup.
Și dacă reușesc să rămână 2 săptămâni, transformarea și vindecarea sunt posibile.
Practicăm calmarea, eliberarea tensiunii.
Practicăm conectarea cu miracolele vieții pentru a ne hrăni.
Și mai practicăm respirația
pentru a ne recunoaște suspiciunea, frica, furia din noi.
Și apoi ne așezăm și încercăm să ne ascultăm unii pe alții.
Și îi spunem celuilalt grup despre suferința și frica noastră.
Folosim practica celei de-a patra învățături de mindfulness:
Discursul Iubitor și Ascultarea Profundă.
Le poți spune tot ce ai în inimă:
suferința, frica, furia ta.
Dar le spui astfel încât cealaltă persoană, celălalt grup
să te poată înțelege.
Ajută-i să înțeleagă.
Deci în timp ce vorbești, nu condamni și nu învinovățești.
Doar încerci să-i ajuți să înțeleagă cât de mult suferi,
tu, poporul tău și copiii tăi.
În acest mod, îi ajuți să-ți înțeleagă suferința.
Iar apoi va fi rândul tău să stai și să le asculți suferința.
Ei îți vor spune
despre suferința lor, frica, furia, disperarea lor.
Și tu trebuie să asculți.
Iar în timp ce ei vorbesc,
ai putea observa că ei au percepții greșite despre tine.
Și vrei să-i corectezi.
Dar conform acestei practici, nu ar trebui să-i corectezi.
Pentru că dacă îi corectezi în timp ce ei vorbesc,
vei transforma practica într-o dezbatere.
Dezbaterea este cu totul altceva decât practica Ascultării Profunde.
Le spui:
„O, ei spun lucruri greșite pentru că nu văd adevărul.
Dar voi avea timp să-i ajut
să-și corecteze percepțiile în câteva zile,
pentru că vor mai stai aici o săptămână.
Deci, peste câteva zile, voi avea șansa să le spun,
să le dau genul de informație care îi poate ajuta
să-și corecteze percepțiile.
Dar nu acum.
Acum trebuie să-i ascultăm,
să-i ascultăm cu atenție.”
Ascultarea de acest fel se numește „ascultare cu compasiune”.
Și dacă știi să asculți cu compasiune timp de o oră,
ei vor suferi mai puțin.
Deci practicăm compasiunea.
Le dăm șansa de a suferi mai puțin.
Iar aceasta este practica celei de-a patra învățături de mindfulness:
ascultarea cu compasiune cu scopul de a ajuta oamenii să sufere mai puțin.
O poți face cu soțul tău, cu soția,
cu fiul sau fiica ta, cu tata sau mama ta.
Și ascultă-i astfel încât ei să aibă șansa de a spune ce au pe suflet.
Aceasta este compasiunea.
Și după o săptămână de practică, putem să îndepărtăm multe percepții greșite.
Creștem înțelegerea noastră reciprocă.
Iar cele două grupuri se pot așeza,
se pot ține de mână și practica meditația în mers, sau pot mânca împreună.
Se naște o frăție, o suroritate.
Deci aceasta este o practică foarte importantă.
Și...
Noi credem că și politicienii ar trebui să învețe această practică.
Când merg la o negociere pentru pace,
ar trebui să urmeze instrucțiunile de calmare,
eliberare emoțională,
recunoașterea suferinței interioare,
recunoașterea suferinței celuilalt.
Iar dacă ar petrece una sau două săptămâni practicând astfel,
negocierile lor pentru pace ar avea rezultate.
Și cred că în școlile de științe politice,
studenții ar trebui să învețe genul acesta de practică.
Nu trebuie să fie budiști pentru a o invăța.
Aceasta este etică aplicată, care poate fi predată în orice tip de școală,
inclusiv în școala primară.
Pentru că și copiii pot învăța practica
și pot face pace cu frații sau surorile lor,
se pot reconcilia cu părinții,
ba chiar își pot ajuta părinții.
Există multe retrageri organizate pentru tineri, pentru copii.
Iar copiii se transformă, când devin capabili să vadă
suferința în tatăl lor, sau în mama lor.
Și merg acasă după retragere,
își ascultă tatăl sau mama
și îi ajută să sufere mai puțin.
Este un miracol.
Se întâmplă mereu la retragerile noastre.
(Clopoțel)