(Primăvară, de George Topîrceanu) (interpretată de formația Mondial)
După-atâta frig și ceață
iar se-arată soarele.
De-acum nu ne mai îngheață
Nasul și picioarele!
Cu narciși, cu crini, cu lotuși,
timpul cald se-apropie.
Primăvara asta, totuși,
nu-i decât o copie.
Sub cerdac, pe lăuruscă,
cum trecură Babele,
A ieșit un pui de muscă
să-și usuce labele.
Păsările migratoare
se întorc din tropice.
Gâzele depun la soare
ouă microscopice.
Toată lumea din ogradă
cântă fără pauză.
Doi cocoși se iau la sfadă
nu știu din ce cauză...
Un curcan stă sus, pe-o bârnă,
nu vrea să se bucure.
Moțul roșu îi atârnă
moale ca un ciucure.
Doar Grivei, bătrânul, n-are
cu ce roade oasele.
Că de când cu Postul Mare,
toate-i merg de-a-ndoasele.
Pentru câte-a tras, sărmanul,
cui să-i ceară daune?...
Drept sub nasul lui, motanul
s-a pornit să miaune.
Dar acum l-a prins potaia
și-a-nceput să-l scuture...
Peste toată hărmălaia
trece-n zbor un fluture.
Pe trotuar, alături, saltă
două fete vesele...
Zău că-mi vine să-mi las baltă
toate interesele!
Zău că-mi vine să-mi las baltă
toate interesele...
Zău că-mi vine să-mi las baltă
toate interesele...