Imagini ca aceasta, din lagarul de la Auschwitz
ni s-au imprimat in constiinta de-a lungul secolului 20
si ne-au dat o noua intelegere cu privire la cine suntem
de unde venim si timpurile in care traim.
Pe parcursul secolului 20 am fost martori la atrocitatile
lui Stalin, Hitler, Mao, Pol Pot, Rwanda si alte genociduri
si chiar daca secolul 21 are doar sapte ani
suntem deja martorii unui genocid in plina desfasurare in Darfur
si a ororilor zilnice din Irak.
Aceste lucruri au condus la o intelegere comuna a situatiei noastre
mai exact: ca epoca moderna ne-a dat o violenta ingrozitoare si ca probabil
popoarele indigene traiau intr-o stare de armonie de care noi ne-am indepartat spre primejdia noastra.
Iata un exemplu
dintr-un editorial de Ziua Recunostiintei din Boston Globe
de acum cativa ani, in care autorul scria, "Viata indienilor
era una grea, dar nu existau probleme de somaj
armonia comunitatii era puternica, abuzul de substante era necunoscut,
criminalitatea era aproape inexistenta, razboaiele care existau intre triburi
erau in mare parte rituale si arareori rezultau in macel
haotic sau exhaustiv." Acum, cunoasteti cu totii acest "sirop"
Il predam copiilor nostri; il auzim la televizor
si in cartile de basme. Titlul initial al acestei sesiuni
era "Tot Ceea Ce Stiti Este Gresit" si voi prezenta dovezi
ca, in particular, aceasta parte a intelegerii noastre comune este gresita:
ca, de fapt, stramosii nostri erau mult mai violenti decat suntem noi,
ca violenta este in scadere pe perioade lungi de timp
si ca astazi traim, probabil, in cele mai pasnice vremuri din existenta speciei noastre.
Bineinteles, in decada unui Darfur si a unui Irak,
o astfel de afirmatie poate parea ca fiind undeva intre halucinanta
si obscena. Dar voi incerca sa va conving
ca aceasta este imaginea adevarata. Declinul violentei
este un fenomen consecvent. Se poate vizualiza la nivelul mileniilor
la nivelul secolelor, la nivelul decadelor si al anilor,
desi pare sa fi existat un moment declansator la inceputul
Epocii Ratiunii, in secolul al 16-lea. Se poate vedea
peste tot in lume, desi nu in mod omogen.
Este mult mai evident in Vest, incepand cu Anglia
si Olanda in vremea Iluminismului.
Permiteti-mi sa va conduc intr-o calatorie de ordin exponential
de la o scara milenara la o scara anuala --
ca sa va conving de acest fapt. Pana acum 10.000 ani, toate fiintele umane
traiau ca vanatori-culegatori, fara asezari permanente
sau forme de guvernamant. Si aceasta este starea despre care, in mod obisnuit,
se spune ca este una a armoniei primordiale. Dar arheologul
Lawrence Keeley, studiind procentajele de vatamare
la vanatorii-culegatori contemporani -- care constituie cea mai buna sursa
de informatii asupra acestui mod de viata -- a ajuns la o concluzie pronuntat diferita.
Iata un grafic facut de el,
care arata procentajul mortilor masculine datorate razboiului
in cadrul mai multor societati nomade sau de vanatori-culegatori.
Barele rosii corespund probabilitatii unui barbat de a fi omorat
de un alt barbat, spre deosebire de a muri
din cauze naturale, in diverse societati nomade
din podisurile Noii Guinee si padurea tropicala Amazoniana.
Si variaza de la o probabilitate de aproape 60 la suta ca un om sa fie omorat
de un alt om la, in cazul poporului Gebusi,
o probabilitate de doar 15 la suta. Micuta bara albastra in coltul din
stanga jos indica statisticile corespunzatoare din Statele Unite
si Europa in secolul 20, si include toate pierderile
din ambele Razboaie Mondiale. Daca rata mortalitatii din razboaiele tribale ar fi ramas constanta
pe parcursul secolului 20, am fi avut de-a face cu doua miliarde de morti spre deosebire de 100 milioane.
Tot la nivel milenar, putem privi la
modul de viata al primelor civilizatii precum sunt cele descrise
in Biblie. Si in aceasta presupusa sursa a valorilor noastre morale
se pot citi descrieri ale asteptarilor cu privire la razboi,
cum este aceasta din Numeri 31: "Si s-au razboit
cu Midianitii precum Domnul i-a poruncit lui Moise,
si au ucis toti barbatii. Si Moise grait-a catre ei
'Ati pastrat toate femeile in viata? Acum, asadar, omorati toti baietii
dintre cei mici si omorati orice femeie a cunoscut barbat
culcandu-se langa el, dar toate fetele care nu au cunoscut barbat
culcandu-se langa el, pastrati-le in viata pentru voi.'" Cu alte cuvinte,
omorati barbatii, omorati copiii si daca gasiti virgine
puteti sa le lasati in viata ca sa le puteti viola.
Puteti gasi patru sau cinci pasaje de natura asta in Biblie.
De asemenea, tot in Biblie se poate citi ca moartea
era pedeapsa acceptata pentru crime precum homosexualitatea,
adulterul, blasfemia, idolatria, raspunsul obraznic parintilor --
(Rasete) -- si ridicatul betelor de Sabat.
Ei bine, sa ne apropiem
si mai mult si sa privim la nivelul secolelor.
Desi nu avem statistici pentru razboaiele purtate de-a lungul
Evului Mediu pana in epoca moderna
stim doar din istoria conventionala -- dovezile
au fost in fata ochilor nostri tot acest timp cum ca exista o scadere
a formelor de violenta acceptate social.
Spre exemplu, orice istorie sociala va arata ca mutilarea si tortura
erau forme obisnuite de pedeapsa a criminalilor. Genul de infractiune
care astazi ar rezulta intr-o amenda, in acele vremuri ar fi rezultat in
retezarea limbii, taierea urechilor, scoaterea ochilor,
retezarea unei maini si asa mai departe.
Existau numeroase forme ingenioase de pedeapsa capitala sadica:
arderea pe rug, spintecarea si scoaterea intestinelor, trasul pe roata,
dezmembratul cu ajutorul cailor si asa mai departe.
Pedeapsa cu moartea era sanctiunea pentru o lista intreaga de infractiuni non-violente:
criticarea regelui, furatul unei bucati de paine. Sclavia, bineinteles,
era metoda preferata de a eficientiza munca, iar cruzimea era
o forma de spectacol foarte raspandita. Poate cel mai clar exemplu
este cel al practicii de a arde pisici, in cadrul careia o pisica era ridicata
pe o scena si coborata, intr-un harnasament, in flacari
iar spectatorii hohoteau de ras in timp ce pisica, urland de durere,
era arsa de vie.
Ce se intampla in cazul uciderilor individuale? Ei bine, aici avem statistici bune
deoarece multe municipalitati inregistrau cauza mortilor.
Criminologul Manuel Eisner
a cercetat in profunzime toate evidentele istorice din Europa
cu privire la numarul omuciderilor in orice sat, catun, oras, comitat
pe care le-a putut gasi si le-a suplimentat
cu date la nivel national cand tarile au inceput sa faca statistici.
Le-a aranjat pe o scara logaritmica, pornind de la 100 morti
la 100.000 oameni pe an, care era, cu aproximatie, rata
omuciderilor in Evul Mediu. Iar cifra scade vertiginos
la mai putin de o omucidere la 100.000 oameni pe an
in sapte sau opt tari europene. Apoi exista o mica crestere
in anii '60. Cei care au spus ca rock and roll-ul va duce
la declinul valorilor morale aveau, in fapt, un sambure de adevar in asta.
Dar exista o descrestere de cel putin doua ordine de magnitudine
in omucidere din Evul Mediu in prezent
si aceast curba este plasata la inceputul secolului 16.
Sa mergem la nivelul decadelor.
Potrivit organizatiilor non-guvernamentale
care fac astfel de statistici, incepand din 1945 in Europa si in Americi
a existat o descreste vizibila a razboaielor interstatale
a rascoalelor etnice sangeroase sau pogromuri si a loviturilor de stat militare,
chiar si in America de Sud. La nivel mondial, a exista o descrestere vizibila
a numarului de morti in razboaie interstatale. Barele galbene de aici indica numarul
mortilor pe razboi pe an din 1950 pana in prezent.
Si, dupa cum puteti vedea, rata mortalitatii scade de la 65.000 morti
pe conflict pe an in anii '50 la mai putin de 2000 morti
pe conflict pe an in aceasta decada, asa ingrozitoare cum este.
Chiar si la nivel anual, se poate observa declinul violentei.
De la sfarsitul Razboiului Rece au existat mai putine razboaie civile,
mai putine genociduri -- intr-adevar, o descrestere de 90 la suta de la valorile mari inregistrate in urma celui de-al 2-lea Razboi Mondial --
si chiar o rasturnare a cresterii in omucideri si crime violente din anii '60.
Asta este din Statistica Uniformizata a Crimei de la FBI: puteti observa
ca in anii '50 si '60 exista un nivel relativ mic al violentei
apoi s-a inaltat pret de cateva decade si a inceput
o descrestere abrupta, incepand cu anii '90, asa ca s-a intors
la aproape acelasi nivel de care ne bucuram in anii '60.
Domnule Presedinte Clinton, daca sunteti aici, va multumesc.
(Rasete)
Asadar intrebarea este: de ce atati oameni gresesc atat de mult
cu privire la ceva atat de important? Eu cred ca exista mai multe motive.
Unul dintre ele este ca avem o documentare mai buna: "Associated Press"
este un cronicar mai bun al razboaielor de pe suprafata Pamantului
decat erau calugarii secolului 16."
Exista o iluzie cognitiva: noi - specialistii in psihologia cognitiva stiu ca cu cat este mai usor
sa iti aduci aminte instante specifice a ceva anume,
cu atat mai mare este probabilitatea pe care o atribui acestora.
Lucruri despre care citim in ziare cu imagini sangeroase
ni se adancesc in memorie mai tare decat articole despre si mai multi oameni murind
in paturile lor, de batranete. Exista o dinamica pe piata
de opinii si sustinere: nimeni nu a atras vreodata observatori, sustinatori
si donatori spunand ca
"lucrurile par sa mearga din ce in ce mai bine."
(Rasete)
Exista o vinovatie in legatura cu tratamentul aplicat popoarelor indigene
in viata intelectuala moderna si o reticenta in a recunoaste
ca ar putea exista ceva buna la cultura Occidentala.
Si bineinteles, schimbarea standardelor noastre poate depasi schimbarea
in comportament. Unul din motivele pentru care violenta a scazut
este ca oamenii s-au saturat de macelurile si cruzimea din viata lor.
Acesta este un proces care pare sa continue,
dar daca depaseste comportamentul conform standardelor vremurilor
lucrurile intotdeauna par mai barbare decat ar fi fost
conform standardelor istorice. Asa ca astazi ne revoltam - si pe buna dreptate -
daca niste ucigasi sunt executati cu injectie letala
in Texas dupa un intreg proces de recursuri care a durat 15 ani. Nu luam in calcul
ca acum cateva sute de ani ar fi fost arsi
pe rug pentru criticarea regelui in urma unui proces
care ar fi durat 10 minute -- si intr-adevar, asta s-ar fi repetat
la nesfarsit. Astazi privim pedeapsa capitala
ca o dovada a nivelului la care ne putem cobori
mai degraba decat a masurii in care au crescut standardele noastre.
Asadar, de ce a scazut violenta? Nimeni nu stie cu adevarat,
dar am citit patru explicatii, toate avand, cred eu,
un grad de plauzibilitate. Prima este: poate
ca Thomas Hobbes a avut dreptate. El a fost cel care a spus
ca viata intr-un mediu natural era "singuratica, saraca, plina de rautati, brutala
si scurta." Nu pentru ca, spunea el,
oamenii au vreun fel de sete de sange inerenta
sau instinct agresiv sau vreun imperativ teritorial
ci datorita logicii anarhiei. Intr-o stare de anarhie
exista o tentatie constanta de a iti invada vecinii anticipat,
inainte sa te invadeze ei pe tine. Mai recent Thomas Schelling
propune analogia unui gospodar care aude un zgomot
in pivnita. Fiind un bun american, are un pistol
in noptiera, scoate pistolul si coboara scarile.
Si ce vede daca nu un hot cu un pistol in mana.
Fiecare din ei se gandeste
"Nu prea vreau sa il omor pe tipul asta, dar el este pe cale de a ma omori pe mine."
Poate ar fi mai bine sa il impusc eu pana nu ma impusca el,
mai ales din moment ce, chiar daca nu vrea sa ma omoare,
se ingrijoreaza chiar acum ca eu as putea sa il omor
inainte sa ma omoare el pe mine." Si asa mai departe.
Popoarele de vanatori-culegatori, spre exemplu, trec prin acest proces de gandire
si foarte des isi vor ataca vecinii de teama sa nu fie atacati ei intai.
Un mod de a gestiona aceasta problema este prin descurajare:
nu ataci primul, dar ai o politica anuntata public
ca vei riposta in mod salbatic daca esti invadat.
Singura problema este ca aceasta politica
are sansa de a i se forta mana, asadar poate functiona doar
daca este credibila. Pentru a o face credibila trebuie sa razbuni toate insultele
si linistesti toate galcevele, ceea ce duce la cicluri de razbunari sangeroase.
Viata devine un episod din Clanul Soprano. Solutia lui Hobbes,
Leviatan-ul, era ca daca autoritatea uzului legitim
al violentei era investita intr-o singura entitate democratica -- un leviatan --
atunci un astfel de stat poate reduce tentatia unui atac,
deoarece orice forma de agresiune va fi pedepsita,
profitabilitatea ei devenind zero. Asta ar reduce tentatia
de a invada anticipat de teama sa nu fii atacat tu primul.
Si desfiinteaza nevoia unui declansator sensibil al ripostei
care sa faca amenintarea ta credibila. Asadar, ar duce la
o stare de pace. Eisner -- cel care a studiat ratele de omucidere
pe care nu le-ati putut vedea pe plansa anterioara --
sustinea ca declinul omuciderilor in Europa
coincide cu emergenta statelor centralizate.
Acesta este un mic sprijin pentru teoria leviatanului.
De asemenea, sprijinind-o este faptul ca astazi observam aparitia violentei
in zone de anarhie: state esuate, imperii prabusite,
regiuni de frontiera, mafii, gasti de strada si asa mai departe.
A doua explicatie este ca in multe locuri si vremuri
apare un sentiment raspandit ca viata este ieftina.
In alte vremuri, cand suferinta si moartea timpurie erau ceva obisnuit
in viata cuiva, existau putine remuscari in a provoca acestea
asupra altora. Si de vreme ce tehnologia si eficienta economica fac viata
mai lunga si mai placuta, se pune pret mai mare pe viata in general.
Acesta a fost o explicatie din partea politologului James Payne.
O a treia explicatie invoca conceptul unui "joc cu suma pozitiva,"
si este explicata in cartea Non-Zero a jurnalistului
Robert Wright. Wright arata ca in anumite circumstante
cooperarea, inclusiv non-violenta, poate aduce beneficii ambelor parti
in cadrul unei interactiuni, cum ar fi castiguri din comert cand cele doua parti fac negot
cu surplusurile lor si amandoua ies in castig, sau cand doua parti
renunta la arme si isi impart asa-zisul dividend al pacii
care rezulta din a nu mai fi nevoiti sa se lupte tot timpul.
Wright sustine ca tehnologia a crescut numarul
jocurilor cu suma pozitiva in care oamenii au tendinta sa se implice
permitand comertul cu bunuri, servicii si idei
la distante mai mari si intre grupuri mai mari de oameni.
Rezultatul este ca alti oameni devin mai valorosi vii decat morti,
si violenta descreste din motive egoiste. Dupa cum spune Wright,
"Printre multele motive pentru care cred ca nu ar trebui sa ii bombardam
pe japonezi este si cel ca ei mi-au construit masina."
(Rasete)
A patra explicatie este surprinsa in titlul unei carti
numite Cercul Se Extinde, a filozofului Peter Singer,
care sustine ca evolutia le-a lasat oamenilor o intelegere
empatica: o abilitate de a trata interesele altor oameni
comparabil cu cele proprii. Din pacate, prin definitie
o aplicam doar unui cerc restrans de prieteni si familie.
Oamenii din afara acelui cerc sunt tratati ca sub-umani,
si pot fi exploatati fara scrupule. Dar de-a lungul istoriei,
cercul s-a extins. Se poate observa, in documente istorice,
cum se extinde la sat, la clan, la trib
la tara, la alte rase, la ambele sexe
si, potrivit propriilor argumente ale lui Singer, ceva ce ar trebui sa extindem
si la alte specii inteligente. Intrebarea este,
daca asta s-a intamplat, ce a alimentat aceasta extindere?
Si exista un numar de posibilitati. Cercuri marite
de reciprocitate in sensul sustinut de Robert Wright.
Logica regulii de aur: cu cat mai mult te gandesti la si interactionezi
cu alti oameni cu atat mai mult realizezi ca nu este fezabil
sa iti privilegiezi propriile interese in defavoarea lor,
cel putin nu daca vrei ca ei sa te asculte. Nu poti spune
ca interesele mele sunt speciale in comparatie cu ale tale,
la fel cum nu poti spune ca locul
in care stau este o parte unica a universului
pentru ca se intampla sa stau eu acolo in acel moment.
S-ar putea sa fie alimentata si de cosmopolitism: de istorii
si jurnalistica si memorii si fictiune realista si calatorie
si alfabetizare, care iti permit sa te proiectezi in viata
altor oameni pe care, in prealabil, i-ai fi tratat ca sub-umani,
si de asemenea sa realizezi accidentalitatea propriei tale conditii
in viata; in sensul ca "norocul va petrece."
Oricare i-ar fi cauzele, declinul violentei
are implicatii profunde. Ar trebui sa ne faca sa ne intrebam nu doar "De ce
exista razboi?" ci si "De ce exista pace?" Nu doar
"Unde gresim?" ci si "Unde facem bine?"
Pentru ca facem ceva bine
si tare bine ar fi sa aflam ce este acel ceva.
Multumesc foarte mult.
(Aplauze).
Chris Anderson: Mi-a placut foarte mult conferinta. Cred ca multi oameni din incaperea asta ar spune
ca extinderea -- cea despre care vorbeati,
despre care vorbeste Peter Singer, este propulsata de asemenea, de tehnologie
de vizibilitate crescuta asupra celorlalti si ca, in acest sens lumea
devine mai mica. Este si acesta un sambure de adevar?
Steven Pinker: Desigur. S-ar potrivi si cu teoria lui Wright,
ca ne permite sa ne bucuram de beneficiile cooperarii
in cercuri din ce in ce mai mari. De asemenea, cred ca ne ajuta
sa ne imaginam cum ar fi sa fim altcineva. Cred ca atunci cand citesti
despre torturile ingrozitoare care erau obisnuite in Evul Mediu, te gandesti
cum era posibil sa faca asa ceva,
cum puteau sa nu empatizeze cu acea persoana
careia ii scoteau intestinele? Dar in mod evident,
din punctul lor de vedere, este doar o fiinta straina
care nu are sentimente similare cu ale lor. Orice, cred eu,
face mai usor sa te imaginezi schimband locurile
cu altcineva inseamna ca iti sporeste consideratia morala
fata de cealalta persoana.
CA: Steve, mi-ar placea ca fiecare proprietar de canal de stiri sa asculte conferinta aceasta
la un moment dat, anul viitor. Eu cred ca este foarte important. Iti multumesc foarte mult.
SP: Cu mare placere.