Som arkeolog
får jag ofta frågan vilken min favoritupptäckt är.
Svaret är enkelt:
min man, Greg.
(Skratt)
Vi träffades i Egypten på min första utgrävning.
Det var min första lektion i att hitta oväntade, fantastiska saker.
Det var starten på ett otroligt arkeologiskt partnerskap.
Åratal senare friade jag framför vår favoritstaty
av prinsen och prinsessan Rahotep och Nofret,
på museet i Kairo,
4 600 år gammal.
Jag tänkte att om jag skulle fråga Greg om han ville dela resten av livet med mig,
så borde jag fråga honom framför två personer
som hade lovat att vara tillsammans för evigt.
Dessa symboler består för när vi tittar på dem,
tittar vi i speglar.
De är kraftfulla påminnelser
om att vår gemensamma mänsklighet inte har förändrats.
Spänningen i arkeologiska upptäckter är lika stark som kärlek,
för uråldrig historia är den mest förförande älskarinna man kan tänka sig.
Många arkeologer har ägnat sina liv
åt att avslöja mysterier från förr
under het sol,
arktiska vindar
och i täta regnskogar.
Många söker.
Några finner.
Alla ber till möjligheternas gud
om att en upptäckt ska kunna förändra historien.
Min första dag i Egypten jobbade jag på en utgrävning
i det nordöstra deltat, platsen heter Mendes och är 4 200 år gammal,
en kyrkogård.
Här är ett foto på mig -
jag är överlycklig.
På grävplatsen, omgiven av smaragdgröna risfält,
hittade jag en intakt kruka.
När jag vände på den
upptäckte jag ett tumavtryck lämnat av den som skapat kärlet.
För ett ögonblick stod tiden stilla.
Jag visste inte var jag var.
Det var för att jag i det ögonblicket insåg,
att när vi gräver,
gräver vi efter människor,
inte saker.
Vi är aldrig så mycket i nuet
som när vi är mitt i det fantastiska förflutna.
Jag vet inte hur många gånger jag stått framför pyramiderna i Giza,
de gör mig mållös.
Jag känner mig som den lyckligaste människan i världen.
De är ett monument över vår begåvning och allt som är möjligt.
Många kan inte ta in att det är mänsklig begåvning -
de tror att utomjordingar byggt dem.
Men det är löjligt.
Allt man behöver göra är att komma nära,
och se människans dolda avtryck
i form av utmejslade märken från verktygen som byggde dem.
Cheopspyramiden byggdes sten för sten
med 2,3 miljoner stenblock,
med otrolig byråkratisk effektivitet.
Det är inte pyramiderna som håller i längden,
det är den mänskliga genialiteten.
Det är vår gemensamma mänskliga begåvning.
Historien må upprepa sig,
men vi är unika.
Jag älskar det jag gör,
för jag lär mig att vi inte har förändrats.
Jag får läsa om svärmorsskämt från Mesopotamien,
för 3 500 år sedan.
(Skratt)
Jag får höra talas om grannar som svär åt varandra,
för 4 600 år sedan i Egypten.
Och min favorit, från för 3 300 år sedan i Luxor:
en inristning som beskriver skolpojkar som skolkar för att dricka.
(Skratt)
Dagens ungdom.
(Skratt)
Jag får se otrolig arkitektur,
fantastiska skulpturer -
jag menar, det här är ju en selfie i sten,
och se att vi alltid har gillat seriöst bling-bling.
Vi har också alltid skrivit på väggar
och varit besatta av katter -
(Skratt)
i tusentals år.
(Skratt)
(Applåder)
Arkeologer är kulturella minnesbevarare
och talespersoner
för de miljarder människor och tusentals kulturer
som kom före oss.
Vetenskap, fantasi och ett förtroendesprång
är treenigheten vi använder för att väcka de döda.
Det senaste året
har arkeologer gjort fantastiska upptäckter, bland annat:
nya mänskliga förfäder från Sydafrika;
3,3 miljoner år gamla verktyg -
de äldsta verktyg man nånsin hittat -
i Kenya.
Och detta, från en uppsättning medicinska instrument funna
på Svartskäggs skepp från 1718.
Det ni tittar på är ett medicinskt redskap som användes för att behandla syfilis.
Aj!
(Skratt)
För vart och ett av dessa,
finns det tusentals andra otroligt viktiga upptäckter,
gjorda av mina kollegor,
som inte får tidningsrubriker.
Jag tror dock att det viktigaste vi gör som arkeologer,
är att uppmärksamma människor som fanns förr,
och att de hade liv vi kan lära oss om.
Kan ni ens föreställa er hur världen skulle vara idag
om vi uppmärksammade alla människor på det viset?
På en utgrävning har vi en utmaning:
det ser ofta ut så här.
Man ser ingenting.
Var ska vi börja gräva?
Det är är från en plats söder om Kairo.
Låt oss ta en titt från rymden.
Återigen, man ser inte mycket.
Det ni tittar på är en WorldView3-satellitbild,
med 0,3 meters upplösning.
Det är 10 tum.
Detta innebär att man kan zooma in från 600 km upp i rymden,
och se sin surfplatta.
Hur vet jag detta?
För att jag är rymdarkeolog.
Låt mig upprepa det.
Jag är rymdarkeolog.
Det innebär -
(Applåder)
Tack.
Det innebär att jag tar satellitbilder, bearbetar dem med hjälp av algoritmer
och tittar på små skillnader i ljusspektrumet
som indikerar att det finns saker begravda under marken
som jag kan gräva upp och undersöka.
Förresten -
NASA har ett rymdarkeologprogram,
så det är ett riktigt jobb.
(Skratt)
Så låt oss titta igen.
Vi är tillbaka på platsen söder om Kairo.
Man ser ingenting.
Håll ögonen på den röda rektangeln.
När vi behandlar bilden med hjälp av algoritmer -
tänk på det som en rymdröntgen -
så ser man detta.
Den rätlinjiga formen är en uråldrig grav
som inte har upptäckts eller grävts ut tidigare,
ni är de första som ser den på tusentals år.
(Applåder)
Jag tror att vi knappt ens har skrapat på ytan
av vad som finns kvar att upptäcka.
Bara i det egyptiska deltat
har vi grävt ut mindre än en tusendels procent
av den totala volymen av egyptiska fyndplatser.
Lägg till det de tusentals andra platser
som jag och mitt team har upptäckt,
bleknar det vi trodde att vi visste i jämförelse med
det vi har kvar att upptäcka.
När man tittar på det otroliga jobb
som mina kollegor gör runtom i världen,
och vad de hittar,
så tror jag att det finns miljontals oupptäckta arkeologiska fyndplatser
kvar att hitta.
Att upptäcka dem kommer innebära
att vi frigör hela potentialen i vår existens.
Men vi har en utmaning.
Under det senaste året
har vi sett hemska rubriker
om otrolig förstörelse av arkeologiska fyndplatser,
och massiv plundring av folk som IS.
IS har förstört tempel i Palmyra.
Vem spränger ett tempel?
De har förstört Jonas grav.
Och vi har sett sån hejdlös plundring av fyndplatser,
att det ser ut som månkratrar.
Med IS önskan att förstöra moderna mänskliga liv,
är det bara naturligt för dem att också förstöra kulturell identitet.
Otaliga invaderande arméer har gjort likadant genom historien.
Vi vet att IS tjänar på att plundra fyndplatser,
men vi vet inte i vilken skala.
Det betyder att alla objekt man köper på marknaden idag,
från Mellanöstern,
eventuellt kan finansiera terrorism.
När en fyndplats plundras,
är det som att ett pussel som redan saknar 90 procent av bitarna,
får resten av bitarna förstörda bortom räddning.
Det är identitetsstöld i stort format.
Vi vet att två typer av plundring pågår:
plundring av kriminella element som IS,
och så mer lokal plundring av de som desperat behöver pengar.
Vi skulle alla göra samma sak för att försörja våra familjer;
jag klandrar inte de lokala plundrarna.
Jag klandrar mellanhänderna, de oetiska handlarna
och en internationell konstmarknad
som utnyttjar tvetydiga eller obefintliga lagar.
Vi vet att plundringen pågår i stor skala, och att den ökar,
men i dagsläget har vi inga verktyg för att stoppa den.
Det här börjar förändras.
Jag och mitt team har just avslutat en studie av plundring i Egypten.
Vi tittade på öppen källkodsdata
och kartlade all plundring över hela Egypten
från 2002 till 2013.
Vi hittade bevis på plundring och förstörelse på 267 fyndplatser,
och kartlade fler än 200 000 plundrarhålor.
Det är häpnadsväckande.
Och när man sätter ihop datan -
ni ser plundrarhålorna markerade här.
På en fyndplats blev plundringen värre från 2009, 2011, 2012 -
hundratals hålor.
När man sätter ihop all data,
upptäckte vi, tvärtemot vad många tror,
att plundringarna inte blev värre i Egypten 2011 efter arabiska våren,
utan 2009, efter den globala lågkonjunkturen.
Vi har alltså visat, med big data,
att plundring i grunden är en ekonomisk fråga.
Om vi inte gör något för att stoppa problemet
kommer alla de egyptiska fyndplatserna att vara påverkade av plundring 2040.
Vi är alltså vid en brytpunkt.
Vi är generationen som har alla verktyg och all teknik
för att stoppa plundringen,
men vi jobbar inte tillräckligt fort.
Ibland kan en arkeologisk fyndplats förvåna en med sin motståndskraft.
Jag har just återvänt från fältet,
där jag var med och ledde ett uppdrag med Egyptens antikdepartement
på en fyndplats som heter Lisht.
Fyndplatsen är daterad till Mellersta Riket, mellan 2000 och 1750 f.Kr
Mellersta Riket var forntida Egyptens renässansperiod.
Efter en period av interna strider och miljömässiga utmaningar,
slog Egypten tillbaka
med återuppstående av konst, arkitektur och litteratur.
Det är min favoritperiod att undersöka i Egypten,
eftersom den lär oss så mycket om hur vi kan överleva och blomstra
efter stora katastrofer.
På den här fyndplatsen hade vi redan kartlagt otaliga plundrarhålor.
Lisht är en kunglig plats;
tusentals personer begravdes där,
som bodde och arbetade vid faraons hov.
Man kan se det före och efter; ni ser dussintals plundrarhålor.
Norra Lisht.
Detta är södra Lisht, före och efter.
När vi först besökte platsen
kunde vi se att gravarna för många högt uppsatta personer
hade plundrats.
Låt mig ge ett perspektiv på vad som stals.
Föreställ dig en två gånger två meters yta full av kistor, smycken
och otroliga skulpturer.
Multiplicera det med mer än tusen.
Det är vad som stals.
Så när vi började arbetet,
kom min egyptiska biträdande chef, Mohamed Youssef, till mig och sa,
"Vi måste arbeta på en särskild grav.
Den har attackerats av plundrare.
Om vi inte gör något så kommer de tillbaka."
Jag höll förstås med, men trodde inte vi skulle hitta något.
Jag trodde att plundrarna hade tagit allt.
Det vi hittade där var de mest fantastiska reliefer.
Titta på den här målningen - det är otroligt.
Vi började hitta graverade inskriptioner.
Till och med gravägarens titlar -
han hade titlar som, "Övervakare över Armén,"
"Övervakare över Skattkammaren."
Jag började känna hopp.
Kanske, bara kanske, skulle vi hitta hans namn.
För de forntida egyptierna var evigt bevarande av deras namn
ett mål.
Och så en dag,
kom detta fram.
Det är gravägarens namn: Intef.
Ni kan se det skrivet här, i hieroglyfer.
Tillsammans med mitt egyptiska team,
hade vi återfunnit någons namn, från för 3 900 år sedan.
(Applåder)
Tillsammans med mina egyptiska kollegor,
firade vi denna stund av gemensam upptäckt.
Det vi gjorde tillsammans, var rätt och sant.
Vi hittade denna otroliga lönndörr, nästan helt intakt.
På den läste vi om Intef och hans inskriptioner.
Man kan till och med se honom sitta här.
Det jag insåg var att allt jag antagit om plundrade fyndplatser,
hade visat sig vara fel.
Varje dag på fyndplatsen jobbade vi tillsammans med 70 egyptier
som kollegor och vänner.
Med tanke på allt hat och all okunnighet
mot människor i Mellanöstern
kändes varje ögonblick på fyndplatsen som en fredsdemonstration.
När man arbetar med dem som inte ser ut som en själv,
tänker som en själv, eller pratar som en själv,
suddar det gemensamma uppdraget av arkeologisk upptäckt
ut alla ytliga skillnader.
Det jag lärde mig denna säsong
är att arkeologi inte handlar om det man hittar.
Det handlar om vad man kan visa är möjligt.
Ibland när man reser, hittar man borttappad familj -
inte den man delar gener med,
men ett delat inlägg i livets bok.
Det här är Omer Farrouk, min bror.
Omer är gufti, från en by norr om Luxor, Guft.
Guftis är en del av en firad tradition inom egyptologin.
De hjälper till med grävandet och organiserar arbetslag.
Omer är min operativa chef och ekonomichef.
Jag skulle inte kunna jobba utan honom.
En dag för många år sedan, när jag var en ung doktorand
och Omer var en ung gufti som inte kunde så mycket engelska,
upptäckte vi helt slumpmässigt
att vi är födda samma år,
samma månad
och samma dag, med sex timmars skillnad.
Tvillingar.
(Skratt)
Åtskilda av en ocean, men för evigt sammankopplade
för det forntida Egypten är vår moder.
Jag visste då att vi alltid skulle jobba ihop -
inte med förnuftet,
men med den del av själen som vet att allting inte kan förklaras.
(Arabiska) Omer, min bror,
jag kommer alltid att älska dig.
(Engelska) Omer, min bror, jag kommer alltid att älska dig.
Så, innan min första utgrävning i Egypten,
kallade den berömde egyptologen professor William Kelley Simpson,
min mentor, in mig till sitt kontor.
Han gav mig en check på 2 000 dollar,
och sa "Det här ska täcka dina utgifter.
Ha ett underbart äventyr den här sommaren.
Nån dag kommer du göra samma sak för någon annan."
Min TED Prize-önskan är därför delvis återbetalning, plus ränta -
(Skratt)
av en fantastisk människas generositet och vänlighet.
Min önskan då.
Jag önskar att vi ska upptäcka
de miljontals okända arkeologiska fyndplatser
som finns runt världen.
Genom att skapa en 2000-talets armé av globala upptäcktsresande,
ska vi hitta och skydda världens gömda arv,
som innehåller ledtrådar till mänsklighetens kollektiva motståndskraft
och kreativitet.
(Applåder)
Tack.
(Applåder)
Hur ska vi åstadkomma detta?
Med TED Prize-pengarna ska vi bygga
en crowdsourcad onlineplattform för medborgarvetenskapsmän
så att vem som helst i världen kan vara med och upptäcka
arkeologiska fyndplatser.
Det finns bara ett par hundra rymdarkeologer i världen.
Min dröm är att engagera världen
i att hjälpa oss hitta fyndplatser och skydda dem.
Det man gör är att logga in, skapa ett användarnamn -
notera att just detta redan är upptaget.
(Skratt)
Gå igenom instruktionerna och börja jobba.
Jag vill påpeka
att vi inte på något vis ska avslöja GPS-data eller kartdata för platserna.
Vi vill hantera dem som patientdata
och inte avslöja deras lokalisering.
Sedan får du ett kort ur kortleken - 20x20 meter eller 30x30 meter,
där du ska leta efter kännetecken.
Jag och mitt team kommer att ha behandlat
stora mängder satellitdata med hjälp av algoritmer,
för att du ska kunna hitta saker,
så det kommer att vara bra vetenskap.
Sedan börjar du titta.
Vad ser du? Ser du ett tempel?
Ser du en grav? Ser du en pyramid?
Ser du någon möjlig förstörelse eller plundring?
Och sedan börjar du markera det som finns där.
Vid sidan kommer det alltid finnas gott om exempel
på vad du ser, för att hjälpa dig.
All data du hjälper oss samla in kommer att delas med godkända fackmän,
för att hjälpa oss skapa ett nytt globalt larmsystem
för att skydda fyndplatser.
Men det tar inte slut där.
Alla de arkeologer med vilka vi delar våra upptäckter
kommer att ta med dig när de börjar göra utgrävningar,
genom att använda Periscope, Google Plus och sociala medier.
För hundra år sedan var arkeologi för de rika.
För femtio år sedan,
var det för män.
Nu är det främst för akademiker.
Vårt mål är att demokratisera processen med arkeologiska upptäckter,
och låta vem som helst delta.
För nittiofyra år sedan
hittade Howard Carter Tutankhamuns grav.
Vem är nästa Howard Carter?
Det kan vara du.
Genom att skapa denna plattform
kommer vi hitta de miljontals platser som bebotts av de miljardtals människor
som kom före oss.
Om vi vill besvara den stora frågan om vilka vi är
och var vi kommer ifrån,
så finns inte svaren i pyramider eller palats,
utan i de städer och byar där de som kom före oss bodde.
Om vi vill lära oss om det förflutna
är det dags att vi inverterar pyramiderna.
Att erkänna att det förflutna är värt att rädda
betyder så mycket mer.
Det betyder att vi också är värda att rädda.
Och den största historien som nånsin berättats,
är historien om vår gemensamma mänskliga resa.
Men vi kan bara skriva den
om vi gör det tillsammans.
Följ med mig.
Tack.
(Applåder)