Fiind arheolog
adesea sunt întrebată care e descoperirea mea preferată.
Răspunsul e simplu:
soţul meu Greg.
(Râsete)
Ne-am cunoscut în Egipt la prima mea săpătură.
Eram la prima lecție despre descoperirea lucrurilor neașteptate, minunate.
Așa a început un incredibil parteneriat arheologic.
Peste ani, l-am cerut de bărbat în fața favoritei noastre statui-pereche
reprezentânu-i pe prințul Rahotep și pe prințesa Nofret,
din Museul Cairo,
veche de 4.600 de ani.
M-am gândit că dacă-i cer să-și petreacă cu mine tot restul vieții,
ar trebui s-o fac în fața a doi oameni
care și-au jurat apartenență eternă unul altuia.
Aceste simboluri dăinuie pentru că atunci când le privim,
parcă ne privim în oglindă.
Sunt memento-uri puternice
cum că baza umanității nu s-a schimbat.
Fiorul descoperirilor arheologice e puternic ca și dragostea,
pentru că istoria antică e asemenea unei amante incredibil de seducătoare.
Mulți arheologi și-au devotat viața
pentru dezvăluirea misterelor trecutului
sub soare arzător
și vânturi arctice,
în păduri tropicale dense.
Mulți caută.
Unii descoperă.
Toți se roagă la templul posibilității
că o descoperire ar putea schimba istoria.
În prima mea zi în Egipt, am lucrat într-un sit
din delta nord-estică a Egiptului, numit Mendes, datând de 4.200 de ani,
într-un cimitir.
Sunt eu în fotografie,
încântată de ce fac.
Pe digul înconjurat de parcele de orez verzi ca smaraldul,
am descoperit o oală intactă.
Întorcând-o cu fundul în sus,
am descoperit amprenta lăsată de cel ce-o crease.
Pentru un moment, timpul încremenise.
Nu știam unde mă aflam.
Și asta pentru că atunci mi-am dat seama
că atunci când săpăm,
săpăm pentru oameni,
nu pentru lucruri.
Nicicând nu suntem atât de prezenți ca în mijlocul unui trecut măreț.
De nenumărate ori am stat în fața piramidelor din Giza,
care mă lasă fără cuvinte.
Mă simt ca cea mai norocoasă persoană din lume.
Ele reprezintă un monument al sclipirii umane că orice este posibil.
Mulți nu-și dau seama că sclipirea are natură umană;
ei cred că extratereștrii le-au construit.
E absurd.
E suficient să te apropii tu însuți
ca să observi mâna ascunsă a unui om
în semnele lăsate de dălțile care le-au construit.
Marea piramidă din Giza a fost construită piatră cu piatră
din 2,3 milioane de blocuri de piatră,
cu o eficiență birocratică incredibilă.
Nu piramidele trec testul timpului;
ci ingeniozitatea umană.
Asta e sclipirea noastră, a oamenilor.
Istoria poate fi ciclică,
dar noi suntem unici.
Îmi iubesc meseria,
pentru că aflu că nu ne-am schimbat.
Citesc bancuri despre soacre din Mesopotamia
vechi de 3.500 de ani.
(Râsete)
Aud de vecini care se certau
acum 4.600 de ani, în Egipt.
Favorita mea, de acum 3.300 de ani din Luxor:
o inscripție despre băieți, elevi, care au chiulit ca să meargă la băut.
(Râsete)
Copiii din zilele noastre.
(Râsete)
Văd arhitectură incredibilă,
sculpturi uimitoare
– asta parcă e un selfie gravat în piatră –
văd că ne-au plăcut podoabele ostentative.
Postăm pe pereți și suntem obsedați de feline...
(Râsete)
... de mii de ani.
(Râsete)
(Aplauze)
Arheologii sunt păstrătorii memoriei culturale
și purtătorii de cuvânt
a miliarde de oameni și a mii de culturi care ne-au precedat.
Știință ca la carte, imaginație și un act de credință
sunt ingredientele pe care le folosim ca să înviem morții.
Anul trecut,
arheologii au făcut descoperiri incredibile, printre care:
noi strămoși umani din sudul Africii;
unelte vechi de 3,3 milioane de ani
– cele mai vechi desoperite până în prezent –
din Kenya.
Asta e dintr-un set de instrumente medicale
de pe corabia lui Barbă Neagră, din 1718.
E un instrument folosit în tratamentul sifilisului.
Au!
(Râsete)
Alături de fiecare din acestea stau mii de descoperiri importante
ale colegilor mei, care nu ajung capete de afiș.
Cred că cel mai important lucru pe care-l facem ca arheologi
e să confirmăm că au existat oameni în trecut
care au trăit vieți despre care merită să învățăm.
V-ați putea imagina cum ar fi lumea astăzi
dacă am recunoaște în acest fel toate ființele umane?
La o săpătură, avem o problemă:
deseori arată astfel.
Nu vezi nimic.
De unde să începem să săpăm?
Aice e un sit la sud de Cairo.
Să-l privim din spațiu.
Iar, nu vezi mare lucru.
Aici aveți imaginea dată de satelitul WorldView-3,
care are o rezoluție de 0,3 metri.
Adică zece inci.
Adică poate focaliza de la 650 de km din spațiu
și vă vede tabletele.
De unde știu de asta?
Pentru că sunt un arheolog spațial.
Voi repeta asta.
Sunt un arheolog spațial.
Adică...
(Aplauze)
Mulțumesc.
Adică mă folosesc de imagini din satelit pe care le procesez folosind algoritmi,
și analizez diferențele subtile în spectrul luminos
care indică obiecte îngropate sub pământ
pe care le excavez și le urmăresc.
Apropos,
NASA are programul spațial de arheologie,
deci e o slujbă reală.
(Râsete)
Să mai vedem o dată.
Suntem pe locul sitului, la sud de Cairo.
Nu vedeți nimic.
Priviți la dreptunghiul roșu.
Când procesăm imaginile cu ajutorul algoritmilor
– imaginați-vă că e ca un tomograf spațial –
vedeți asta.
Această formă rectilinie e un mormânt antic
necunoscut și neexcavat până acum,
iar voi sunteți primii care îl vedeți după mii de ani.
(Aplauze)
Cred că suntem abia la suprafața
a ceea ce avem de descoperit.
Doar în delta Nilului,
am excavat sub o miime din 1%
din volumul total al siturilor egiptene.
Dacă la asta adăugăm sutele de situri
descoperite împreună cu echipa mea,
ce credeam că știm pălește în comparație cu ce avem de descoperit.
Când vezi munca incredibilă a colegilor mei din întreaga lume
și descoperirile lor,
cred că sunt milioane de situri arheologice nedescoperite încă.
Descoperirea lor ar descătușa potențialul maxim al existenței noastre.
Dar ne confruntăm cu o problemă.
În ultimul an
am văzut articole îngrozitoare
despre distrugeri masive pe locurile siturilor arheologice,
prădate masiv de persoane ca cele din gruparea ISIL.
ISIL a distrus templele de la Palmyra.
Cine aruncă în aer un templu?
Au distrus mormântul lui Jonah.
Am găsit situri jefuite în asemenea hal
că arătau ca niște cratere de pe Lună.
Cunoscând dorința ISIL de a distruge viața umană modernă,
e o consecință naturală pentru ei să distrugă și identitatea culturală.
Nenumărate armate invadatoare au procedat la fel în istorie.
Știm că ISIL profită de pe urma jefuirii siturilor,
dar nu știm în ce măsură.
Asta înseamnă că orice obiect antic cumpărat azi pe piață,
din Orientul mijlociu,
ar putea finanța terorismul.
Când un sit arheologic e jefuit
e ca și cum un puzzle,
căruia deja îi lipsesc 90% din piese,
are celelalte piese de nerecunoscut.
Acesta e furt al indentității strămoșești.
Știm că există două feluri de jaf:
jafuri ale ISIL, cu intenții criminale,
și jafuri locale, ale celor disperați de nevoia de bani.
Toți am proceda la fel ca să ne hrănim familiile;
nu-i acuz pe jefuitorii locali.
Îi acuz pe oamenii de legătură, pe traficanții incorecți
și piața internațională a obiectelor de artă
care exploatează legi ambigue sau chiar inexistente.
Știm că jefuirea are loc la scară mondială și crește,
dar, la ora actuală, nu avem mijloace să o oprim.
Asta începe să se schimbe.
Eu și echipa mea am încheiat un studiu despre jafurile din Egipt.
Am analizat date open-source
și am cartografiat jafurile de pe tot teritoriul Egiptului,
din 2002 până în 2013.
Am găsit dovezi de jaf și distrugere în 267 de situri arheologice
și am cartografiat peste 200 de mii de puțuri de jaf.
E uimitor.
Coroborând datele...
Vedeți aici puțurile de jaf.
Într-unul din situri, jefuirea s-a întețit din 2009, 2011, 2012...
sute și sute de puțuri.
Analizând toate datele,
am descoperit că, contrar părerii încetățenite,
jafurile nu s-au întețit în Egipt în 2011, după Primăvara arabă,
ci în 2009, după recesiunea globală.
Așadar, am stabilit cu ajutorul datelor computerizate
că jafurile sunt o problemă economică.
Dacă nu le oprim,
toate siturile arheologice din Egipt vor fi afectate până în 2040.
Suntem la o răscruce.
Suntem generația care are uneltele și tehnologia necesară
pentru stoparea jafurilor, dar nu ne mișcăm suficient de rapid.
Uneori, un sit arheologic te surprinde cu reziliența sa.
Tocmai m-am întors de pe teren,
unde am condus, împreună cu Ministerul Antichităților din Egipt,
lucrările la situl Lisht.
Situl datează din anii 2 000 - 1 759 î.H., perioada Regatului Egiptean Mijlociu.
Regatul Egiptean Mijlociu reprezintă perioada renascentistă a Egiptului.
După lupte interne intense și probleme de mediu,
Egiptul și-a revenit
cu reînvierea incredibilă a artei, arhitecturii și literaturii.
E perioada mea favorită pentru studiul Egiptului,
pentru că ne învață despre cum putem supraviețui și înflori
după dezastre mari.
Acum, la acest sit, deja am cartografiat nenumărate puțuri de jaf.
Lisht e un sit regal;
probabil că aici au fost îngropați mii de oameni
care au trăit și muncit la curtea faraonului.
Priviți situl înainte și după; zeci de puțuri de jaf.
La nordul Lisht-ului.
Aici e la sud, înainte și după.
Când am vizitat situl pentru prima oară,
am putut vedea morminte ale unor oficiali de rang înalt, prădate.
Ca să înțelegeți ce s-a furat:
imaginați-vă o suprafață de 2/2 metri, plină cu coșciuge, bijuterii și statui.
Înmulțiți asta cu peste 1000.
Atât a dispărut de acolo.
Când am început lucrul,
co-directorul egiptean, Mohamed Youssef, s-a apropiat și mi-a spus:
„Trebuie să lucrăm mai ales la acest mormânt.
A fost atacat de jefuitori.
Dacă nu facem nimic, se vor întoarce.”
Am fost de acord, dar n-am crezut că vom găsi ceva.
Am crezut că jefuitorii furaseră tot.
Am început să găsim basoreliefuri incredibile.
Priviți această pictură. E uimitoare.
Am găsit inscripții gravate.
Și titlurile proprietarilor mormintelor:
se numea „Supraveghetorul Armatei”,
„Supraveghetorul Trezoreriei”.
Începusem să sper.
Poate că-i vom găsi și numele.
Egiptenii antici își doreau ca numele lor să dăinuie etern.
Apoi, într-o zi,
am găsit asta.
Iată numele proprietarului mormântului: Intef.
Aici îl vedeți scris cu hieroglife.
Lucrând cu echipa mea egipteană,
am redat numele cuiva care a trăit acum 3900 de ani.
(Aplauze)
Împreună cu colegii egipteni,
am sărbătorit momentul descoperirii comune.
Ce făceam împreună era corect și adevărat.
Am găsit această ușă falsă aproape intactă.
Pe ea am citit despre Intef și despre inscripțiile lui.
Îl puteți vedea șezând aici.
Am realizat că tot ce crezusem despre siturile jefuite
s-a dovedit a fi greșit.
Am lucrat zilnic, alături de 70 de egipteni
ca prieteni și colegi.
În ciuda urii și ignoranței mari
împotriva celor din Orientul Mijlociu,
fiecare moment petrecut la sit se simțea ca un protest pentru pace.
Când lucrezi cu oameni care nu arată ca tine,
sau care nu gândesc și nu vorbesc ca tine,
misiunea comună a descoperirii arheologice
șterge toate diferențele de suprafață.
Am învățat în acest sezon
că arheologia nu este despre ce găsești.
E despre ce poți dovedi că e posibil.
Uneori, când călătorești, ajungi să-ți regăsești familia
– nu cei cu care ai aceleași gene,
ci pe cei cu care împarți cartea vieții.
Acesta e Omer Farrouk, fratele meu.
Omer e un gufti dintr-un sat la nord de Luxor, numit Guft.
Gufti aparțin unei clase tradiționale celebrate în Egiptologie.
Ei ajută la săpături și la organizarea echipelor.
Omer e șeful de șantier și contabilul meu.
Nu m-aș putea descurca fără el.
Într-o zi, acum mulți ani, pe când eram proaspăt absolvent,
iar Omer era un tânăr Gufti, care nu știa multă engleză,
am aflat absolut întâmplător
că ne născusem în același an,
în aceeași lună
și în aceeași zi, la șase ore diferență.
Gemeni.
(Râsete)
Separați de un ocean, dar legați pe vecie
pentru că Egiptul antic ne e mamă.
Atunci am știut că mereu vom lucra împreună,
nu cu mintea,
ci cu acea parte a sufletului care știe că nu orice se poate explica.
(Arabă) Omer, frate al meu,
te voi iubi mereu.
(Engleză) Omer, frate al meu, te voi iubi mereu.
Chiar înainte de prima mea săpătură în Egipt,
mentorul meu, faimosul egiptolog prof. WIlliam Kelly Simpson,
m-a chemat la el în birou.
Mi-a înmânat un cec de 2000$
și mi-a spus: „Asta e pentru cheltuieli.
Îți urez o aventură glorioasă vara aceasta.
Într-o zi vei face la fel pentru altcineva.”
Deci, dorința mea pentru premiul TED, e parțial o reluare, plus interes
(Râsete)
pentru generozitatea și bunătatea unui mare om.
Așadar, îmi doresc:
să descoperim milioanele de situri arheologice din toată lumea
Creând aceastră armată a secolului XXI, de exploratori mondiali,
vom găsi și vom proteja moștenirea ascunsă a lumii,
care conține indicii despre rezistența colectivă a umanității
și despre creativitatea ei.
(Aplauze)
Vă mulțumesc.
(Aplauze)
Cum realizăm asta?
Cu banii câștigați la TED Prize vom construi
o platformă online, științifică, externalizată, a cetățenilor,
ca să permitem oricui în lume să se implice în descoperirea
siturilor arheologice.
Suntem doar câteva sute de arheologi spațiali în lume.
E visul meu să implic lumea întreagă
să ne ajute în descoperirea și protejarea siturilor.
Trebuie doar să vă înscrieți cu un nume de utilizator,
ăsta e deja luat.
(Râsete)
Urmăriți un tutorial și începeți să căutați.
Menționez
că nu vom dezvălui date GPS sau hărți pentru situri.
Le tratăm ca pe datele personale ale unor pacienți,
fără să le dezvăluim localizarea.
Vi se va aloca o parcelă din pachet: 20 x 20 sau 30 x 30 de metri,
și veți căuta indicii.
Echipa mea și cu mine vom avea
un număr enorm de date procesate folosind algoritmi
ca voi să găsiți lucruri,
așa că veți face cercetare adevărată.
Apoi veți începe să căutați.
Ce vedeți? Vedeți un templu?
Vedeți un mormânt? O piramidă?
Observați o deteriorare a sitului sau poate jefuirea lui?
Apoi veți începe să marcați ce este acolo.
Pe margine veți avea numeroase exemple
a ceea ce vedeți mai exact, ca să vă ajute să vă orientați.
Datele pe care ne ajutați să le colectăm vor fi împărtășite autorităților desemnate
și vor ajuta la crearea unui sistem global de alarmă
ca să putem proteja siturile.
Dar asta nu se va opri aici.
Toți arheologii cărora le vom împărtăși descoperirile
vă vor lua cu ei pe măsură ce încep săpăturile,
prin intermediul Periscope, Google Plus și rețelelor de socializare.
Acum 100 de ani, arheologia era pentru cei bogați.
Acum 50 de ani,
era pentru bărbați.
Acum e mai ales pentru academicieni.
Scopul nostru e să democratizăm procesul descoperirilor arheologice
și să permitem participarea oricui.
Acum 94 de ani,
Howard Carter a descoperit mormântul regelui Tutankhamon.
Cine este următorul Howard Carter?
Poți fi chiar tu.
Prin crearea acestei platforme,
vom găsi milioanele de locuri ocupate de miliarde de oameni
care au trăit înaintea noastră.
Dacă vrem să răspundem marii întrebări Cine suntem
și De unde venim,
răspunsurile nu le găsim în piramide și palate,
ci în orașele și satele celor de dinaintea noastră.
Dacă vrem să cunoaștem trecutul,
e vremea să răsturnăm piramidele.
Recunoscând că trecutul merită salvat
înseamnă mai mult decât atât.
Înseamnă că și noi merită să fim salvați.
Și cea mai măreață poveste spusă vreodată
e povestea călătoriei umane colective.
Dar o putem istorisi
doar împreună.
Haideți cu mine.
Vă mulțumesc.
(Aplauze)