Régészként
azt kérdezik tőlem a leggyakrabban, hogy mi a kedvenc leletem.
Könnyű rá a válasz:
Greg, a férjem.
(Nevetés)
Egyiptomban találkoztunk, az első ásatásomon.
Ez volt az első leckém, hogy miként bukkanjunk csodálatos, váratlan dolgokra.
Ezzel kezdődött fantasztikus régészeti partnerkapcsolatunk.
Évekkel később én kértem meg a kezét a kairói múzeumban, kedvencünk,
Rahotep herceg és felesége, Nofret hercegnő
4 600 éves
szoborpárosa előtt.
Úgy gondoltam, ha arra kérem Greget, hogy élete további részét velem töltse,
azt két olyan ember előtt kéne tegyem,
akik az örökkévalóságra kötelezték el magukat egymásnak.
Ezek kitörölhetetlen jelképek: ha rájuk nézünk,
akárha tükörbe néznénk.
Emlékeztetnek
közös emberségünkre, ami nem változott azóta sem.
A régészeti felfedezés okozta borzongás a szereleméhez mérhető,
hiszen a régi korok történeténél nincs vonzóbb szerető.
Régészek sokasága annak szenteli életét,
hogy feltárja a múlt titkait
a perzselő napon,
sarkvidéki szélben,
esőerdők sűrűjében.
Sokan kutatnak.
Néhányan találnak.
Olyan felfedezések lehetőségére sóvárognak,
amelyekből az egyik talán újraírja a történelmet.
A legelső napomon Egyiptomban
egy ásatáson dolgoztam a Nílus-deltában, Mendesben,
egy 4 200 éves temetőben.
Itt egy kép rólam.
Épp örömmámorban úszom.
Az ásatáson – körülöttünk frissen zöldellő rizsföldek –
találtam egy érintetlen kerámiát.
Ahogy átbillentettem, észrevettem rajta
egy emberi ujjlenyomatot, azét, aki készítette, bárki is légyen az.
Egy pillanatra megállt velem az idő.
Azt sem tudtam, hol vagyok.
Ebben a pillanatban jöttem rá,
hogy amikor ásunk,
emberekért ásunk,
nem tárgyakért.
Sosem vagyunk annyira jelen, mint amikor körülvesz a múlt.
Meg sem tudom mondani, hányszor álltam a gízai piramisok előtt,
és szavak nem jöttek a számra.
Úgy érzem ilyenkor, én vagyok a legszerencsésebb ember a világon.
Ezek az emberi leleményesség emlékművei, és mindannak, ami lehetséges.
Sokan e leleményességet nem is emberinek gondolják –
a földönkívülieknek tulajdonítják.
De ez bolondság.
Elegendő közelebbi ismeretséget kötni velük,
hogy meglássuk a vésőnyomokban az emberi kéz rejtett jeleit:
az építők a vésőt használták szerszámként.
A gízai nagy piramist, a Kheopsz-piramist kövenként építették fel,
2,3 millió darabból,
gondosan megtervezve, igen hatékonyan.
Nem a piramis az, ami kiállja az idő próbáját,
hanem az emberi zsenialitás,
Az emberi faj leleményessége.
A történelem talán ismétli önmagát,
de mi magunk kivételesek vagyunk.
Szeretem, amit csinálok,
mert megtanulom, hogy semmit nem változtunk.
Van alkalmam 3 500 éves anyósvicceket olvasni
Mezopotámiából,
(Nevetés)
vagy hallani arról, hogy 4 500 éve hogyan átkozták egymást
a szomszédok Egyiptomban.
Az abszolút kedvencem Luxorból való: egy felirat,
hogy az iskolás fiúk ellógtak az óra végéről, hogy inni menjenek.
(Nevetés)
Mai gyerekek.
(Nevetés)
Van alkalmam látni elképesztő építészeti megoldásokat,
gyönyörű szobrokat –
úgy értem, ez tulajdonképpen egy szelfi, kőbe vésve –,
és hogy mindig is drága fukszokban riszáltuk magunkat.
És mindig is készítettünk falfirkákat,
és bolondultunk a macskákért –
(Nevetés)
már évezredek óta.
(Nevetés)
(Taps)
A régészek az emberi kultúra emlékeinek megőrzői,
az előttünk élt emberek milliárdjainak,
a kultúrák ezreinek
közvetítői.
A tudomány módszertana, a képzelőerő és a megérzések --
ez az a hármas, amivel a halottakat életre keltjük.
2015-ben a régészek
elképesztő felfedezéseket tettek:
felfedezték Dél-Afrikában egy eddig ismeretlen ősünket
és Kenyában 3,3 millió éves eszközöket.
Ezek a valaha előkerült
legrégebbi eszközök.
Ezt pedig egy orvosi készletből,
1718-ból, a Blackbeard nevű hajóról.
Ami itt látnak, a szifilisz kezelésére szolgált.
Brrrr!
(Nevetés)
Ezek mindegyikére
a kollégáim ezer más hihetetlenül fontos felfedezése esik,
amelyek nem kerültek
címlapokra.
Meggyőződésem szerint a legfontosabb a régészek munkájában,
hogy vegyük tudomásul: régen is léteztek emberek,
és életük megismerésre érdemes.
El tudják képzelni, hogy milyen lenne a világ ma,
ha minden ember megkapná ezt az elismerést?
Az ásatások nehéz feladat elé állítanak.
Sokszor csak így néz ki a helyszín.
Nem látni semmit.
Hol kezdjünk ásni?
Ez Kairó déli részén egy helyszín.
Vessünk rá egy pillantást a űrból.
Most sem látunk túl sokat.
Ez a WorldView-3 mesterséges hold által készített kép,
30 cm-es felbontású.
Ez 10 inch.
Ez azt jelenti, hogy 650 km magasságból az űrből rá tudunk közelíteni,
és táblagépünkön meg tudjuk nézni.
Hogy én ezt honnan tudom?
Onnan, hogy műholdas régészettel foglalkozom.
Elismétlem:
Műholdas régész vagyok.
Ez azt jelenti...
(Taps)
Köszönöm.
... hogy műholdas felvételeket dolgozok fel algoritmusok segítségével,
keresem a fény színképében megbújó eltéréseket,
amely föld alatt rejtőzködő tárgyakat jelez,
amiket aztán kiáshatok és felmérhetek.
Erről jut eszembe,
a NASA-nak létezik műholdas régészeti programja,
tehát ez létező munkakör.
(Nevetés)
Vessünk rá újra egy pillantást!
Ez itt újra a Kairó déli részén lévő helyszín.
Nem látni semmit.
Figyeljék a piros négyszöget!
Az algoritmussal feldolgozva a képet –
mint a CT-vizsgálatnál, csak a képet műhold készítette –
ezt láthatják.
Ez a szögletes forma itt egy régi sír,
amelyről korábban nem tudtunk, nincs feltárva,
és önök látják először, évezredek óta.
(Taps)
Szerintem alig kapartuk még meg a felszínt ahhoz képest,
hogy mi vár még felfedezésre.
Csupán a Nílus deltájában
alig a százezred részét ástuk ki
az óegyiptomi lelőhelyeknek.
Ha ehhez hozzászámoljuk a több ezer egyéb lelőhelyet,
amelyet a csapatommal felfedeztünk,
amiről tudunk, az igen kevés ahhoz képest,
amelyek felfedezésre várnak.
Ha azt a hihetetlen munkát tekintjük,
amit kollégáim végeznek világszerte,
és azt, hogy miket találnak,
szerintem milliószám maradtak feltáratlan helyszínek
felfedezésre várva.
Ezek feltárása nem kevesebbet jelent majd,
mint emberi létünk teljes megismerését.
De van egy nehézség.
Tavaly
borzasztó híreket olvastunk
a lelőhelyeket érő elképesztő rongálásokról és tömeges fosztogatásokról,
olyanokról, amiket az Iszlám Állam tett.
Az Iszlám Állam templomokat rombolt le Palmürában.
Ki robbant fel egy templomot?
Lerombolták Jónás próféta sírját.
Láttunk olyan féktelen fosztogatásokat, hogy úgy nézett ki utána a helyszín,
mint a Hold kráterei.
Tudva, hogy az Iszlám Állam a modern létformát akarja lerombolni,
nem meglepő, hogy e rombolást kulturális identitásunkra is kiterjeszti.
Számtalan megszálló hadsereg járt el ugyanígy a történelem során.
Tudjuk, hogy az Iszlám Állam hasznot húz a helyszínek kifosztásából,
de nem ismerjük a léptékeket.
Magyarul: a Közel-Keletről származó,
a piacon ma kínált műtárgyak
valószínűleg a terrorizmus támogatását szolgálják.
Amikor egy lelőhely ki van fosztva,
az olyan, mintha egy puzzle darabjainak hiányzó 90 százaléka
a maradékot is felismerhetetlenné teszi.
Ókori identitáslopás nagyban.
Tudjuk, hogy kétféle fosztogatás van:
egyrészt, amit bűnözők követnek el, mint az Iszlám Állam,
és helyi jellegű, a nélkülözők részéről, hogy pénzhez jussanak.
Mindannyian ezt tennénk, ha a család betevőjéről lenne szó,
nem kárhoztatom a helyi fosztogatókat.
A közvetítőket okolom, az etikátlan orgazdákat
és a nemzetközi műkereskedelmet,
amely kihasználja a nem egyértelmű, vagy egyáltalán nem is létező törvényeket.
Tudjuk, hogy a rablás világméretekben folyik, és ez csak még rosszabb lesz,
de jelenleg nincs semmi eszközünk, hogy megállítsuk.
Ez kezd most megváltozni.
Most fejeztünk be egy tanulmányt az Egyiptom-szerte folyó fosztogatásokról.
Nyilvános adatok alapján
térképre tettünk minden fosztogatást,
ami 2002 és 2013 között történt Egyiptomban.
Találtunk 267 bizonyítékot fosztogatásra és helyszínrombolásra,
feltérképeztünk több mint 200 000 gödröt.
Elképesztő.
Az adatokat összegezve...
itt a fosztogatók gödrei vannak bejelölve.
Az egyik helyszín, ahogyan a fosztogatás évről évre nő: 2009, 2011, 2012;
száz és száz gödör.
Az adatokat összevetve
azt találtuk, hogy az általános vélekedéssel ellentétben
a fosztogatások Egyiptomban nem a 2011-es arab tavasztól szaporodtak el,
hanem 2009-től, az általános pangástól kezdve.
Így a big data segítségével kimutattuk,
hogy a fosztogatás alapvetően gazdasági probléma.
Ha nem teszünk semmit a probléma megoldásáért,
Egyiptom valamennyi helyszíne érintett lesz.
Tehát kritikus pontnál vagyunk.
A mi nemzedékünknek megvan minden eszköze és technikája
a fosztogatás megállítására,
de nem dolgozunk elég gyorsan.
Néha egy-egy helyszín meglepően nehezen adja meg magát.
Mostanában tértem vissza egy terepről,
ahol társvezetője voltam az egyiptomi Régészeti Minisztériummal közös missziónak
a Lishtnek nevezett helyszínen.
Ez a lelőhely a Középbirodalomra datálható, Kr. e. 2000 és 1750 közé.
A Középbirodalom jelentette az ókori Egyiptom reneszánszát.
Egy belső viszályokkal és környezeti kihívásokkal jellemezhető időszak után
Egyiptom új erőre kapott,
amit a művészetek, építészet és irodalom hihetetlen feltámadása kísért
Ez az időszak különösen érdemes a tanulmányozásra,
mert annyi mindent tanít túlélésről
és a nagy szerencsétlenségek utáni talpra állásról.
Nos, e helyszínen a fosztogatók számtalan gödrét térképeztük fel.
Ez egy királyi helyszín,
a fáraó udvarában élő és dolgozó emberek ezreit
temették itt el.
Láthatjuk, milyen volt előtte és utána, a gödrök ezreit.
Ez Lisht északi része.
Ez pedig a déli, előtte és utána.
Amikor először jártunk a helyszínen,
rengeteg főrangú tisztviselő sírját láttuk,
amelyek ki voltak fosztva.
Hadd szemléltessen, mit találtunk.
Képzeljünk el egy kétszer két méteres területet, tele koporsóval, ékszerekkel
és lélegzetelállító szobrokkal.
Szorozzák ezt meg ezerrel.
Ez volt ott.
Munkához láttunk tehát.
Mohamed Youssef, akivel közösen vezettük az ásatást, odajött hozzám:
"Ezen az egyetlen síron kell dolgozzunk.
Megbolygatták a fosztogatók.
Ha nem teszünk meg mindent, visszajönnek."
Egyetértettem persze, de nem hittem, hogy találnánk bármit is.
Azt gondoltam, a fosztogatók már elvittek mindent.
Elképesztő reliefeket kezdtünk kiásni.
Nézzék e festményeket, milyen pompásak!
Aztán előjöttek vésett feliratok.
És még a sír gazdájának a címei is
olyanok mint: "a hadsereg felügyelője".
"A kincstár felügyelője."
Kezdtem reménykedni.
Talán, esetleg, még a nevét is megtalálnánk.
A régi egyiptomiaknak fontos volt, hogy nevük fennmaradjon
az örökkévalóság számára.
És akkor egy nap
előkerült ez.
Ez a sír gazdájának neve: Intef.
Itt láthatják papíron is, hieroglifákkal.
Közös munkával, az egyiptomi csapatommal
visszaadtuk valakinek a nevét 3 900 év messzeségéből.
(Taps)
Együtt dolgoztunk egyiptomi kollégáimmal,
és most együtt örültünk a közös felfedezésnek.
A közös munka jó volt és eredményes,
Szinte érintetlen állapotban találtuk meg ezt a fantasztikus hamis ajtót.
rajta Intef nevével és a feliratokkal.
Még azt is láthatjuk, ahogyan itt ül.
Rájöttem, hogy mindaz, amit a megbolygatott helyszínekről gondoltam,
tévedés volt.
70 egyiptomi munkatárssal dolgoztam a helyszínen minden nap,
kollégaként és barátként.
Szemben az oly sok gyűlölettel és közömbösséggel,
ami Közel-Keleten van.
minden pillanat a helyszínen olyan volt, mint tüntetés a békéért.
Olyanokkal dolgozva, akik másmilyenek,
másként gondolkoznak, másként beszélnek,
a közös régészeti felfedezések
eltörölnek köztünk minden felszínes különbséget.
Ebben a szezonban tanultam meg,
hogy a régészetben nem az a lényeg, hogy mit találunk,
hanem hogy milyen következtetések vonhatók le..
Előfordul, hogy egy utazás alkalmával rég elveszett rokonokra találunk,
nem vér szerintiekre,
hanem akikkel együtt indultunk az életbe.
Ez itt Omer Farrouk, a bátyám.
Omer egy ú.n. gufti, a Guft nevű faluból való, ez rögtön Luxortól északra van.
A guftik Egyiptom hagyományához tartoznak, arról híresek,
hogy az ásatások segéderőit adják, szervezik a csapatot.
Omer nélkül nem boldogulnék. Felügyeli a munkát,
és gazdasági ügyekben is számíthatok rá.
Én friss diplomás voltam,
Omer pedig fiatal gufti, aki alig tudott angolul;
teljesen véletlenül tudtuk meg,
hogy ugyanabban az évben születtünk,
ugyanabban a hónapban,
ugyanazon a napon, hat óra eltéréssel.
Ikrek vagyunk.
(Nevetés)
Egy óceán választ el minket, de mindörökre összeköt,
hogy az ókori Egyiptomot anyánként szeretjük.
Tudtam, hogy mindig együtt fogunk dolgozni --
nem az eszemmel,
hanem az ösztöneimmel,
(Arabul) Omer bátyám,
mindig szeretni foglak.
(Angolul) Omer bátyám, mindig szeretni foglak.
Közvetlenül első egyiptomi ásatásom előtt
William Kelley Simpson tanár úr – híres egyiptológus, a mentorom -
behívott az irodájába.
A kezembe nyomott egy 2 000 dolláros csekket azzal,
hogy a költségeim fedezésére adja,
és sikeres kalandot kívánt a nyárra.
Hozzátette, hogy egyszer én is hasonlóképp fogok cselekedni valakivel.
Így TED-díjas kívánságom résztörlesztés kamatostól –
(Nevetés)
egy nagy egyéniség nagylelkűségének és kedvességének.
A kívánságom tehát:
arra vágyom, hogy ismeretlen régészeti lelőhelyek millióit fedezzük fel
szerte a világban.
Erre hozzunk létre világméretű 21. századi sereget felfedezőkből,
és kutassuk föl s óvjuk meg a világ rejtett örökségét,
amely fogódzóul szolgál, hogy az egész emberiség visszanyerje életképességét
és kreativitását.
(Taps)
Köszönöm.
(Taps)
Hogy miként tesszük ezt?
A TED-díjjal járó összegből olyan online felületet hozunk létre,
amely a kutatás bizonyos részfeladataiban a polgárok közreműködésére épít,
lehetővé téve, hogy bárki a világon részt vehessen
a régészeti helyszínek fölfedezésében.
Csupán pár százan vagyunk a világon, akik műholdas régészettel foglalkozunk.
Az álmom, hogy az egész világ ügye legyen
a lelőhelyek meglelése és megvédése.
Csupán be kell jelentkeznünk, csinálunk egy felhasználónevet –
aztán észrevesszük, hogy ez a név már foglalt.
(Nevetés)
Megnézzük az oktatóanyagot, és munkához látunk.
Már most megmondom, hogy semmilyen módon
nem fogjuk közzétenni a helyszínek GPS- vagy térképészeti adatait.
Úgy akarjuk kezelni őket, akár a személyes adatokat,
és nem áruljuk el, hogy hol vannak.
Önök egy kártyával fognak foglalkozni egy 20 x 20 vagy 30 x 30 méteres pakliból,
és furcsaságokat keresnek.
Mi előtte számítógépes algoritmussal
feldolgozzuk a sok műholdas adatot az önök számára,
hogy legyen miben keresniük,
tehát valóban igazi tudományt művelnek.
Akkor elkezdenek nézelődni.
Mit látnak? Egy templomot?
Sírt? Piramist?
Látnak valami lehetséges rongálást vagy kifosztott helyszínt?
Aztán elkezdik bejelölni, hogy mit látnak.
Az oldalhoz segítségként lesznek bőven példák,
hogy mit is látunk pontosan.
Az összegyűjtött adatok a hatóságokhoz kerülnek,
és egy új, világméretű riasztási rendszer létrehozását segítik elő,
ami a helyszínek megvédését szolgálja.
De nem állunk meg itt.
A régészek, akikkel megosztjuk a felfedezésüket,
mihelyst elkezdik az ásatást, magukkal viszik önöket
a Periscope, a Google Plus és a közösségi média segítségével.
Száz évvel ezelőtt a régészet a gazdagok kiváltsága volt.
Ötven éve
a férfiaké.
Most elsősorban a tudósoké.
Célunk a régészeti felfedezések folyamatának demokratizálása,
és a részvétel lehetővé tétele mindenkinek.
Kilencvenöt éve
Howard Carter felfedezte Tutanhamon sírját.
Ki lesz a következő Howard Carter?
Talán épp önök közül valaki.
Ennek a felületnek a megalkotásával
milliónyi helyet találunk, amiket előttünk élt emberek milliárdjai
népesítettek be.
Ha választ akarunk az olyan nagy kérdésekre, hogy kik vagyunk,
honnan jöttünk, ezekre a választ
nem a piramisokban vagy palotákban találjuk,
hanem elődeink városaiban, falvaiban.
Ha a múltat akarjuk megismerni,
akkor ideje megfordítani a piramisokat,
tudomásul véve, hogy a megőrzésre érdemes múlt
sokkal többet jelent.
Azt jelenti, hogy mi mindannyian megőrzésre érdemesek vagyunk.
Minden idők legfontosabb története
közös emberi kalandunk.
Az egyetlen lehetőség arra, hogy ezt megírjuk,
hogy közösen tesszük.
Jöjjenek velem!
Köszönöm.
(Taps)