כארכיאולוגית,
לעתים קרובות שואלים אותי מהי התגלית האהובה עלי ביותר.
התשובה היא ברורה:
בעלי, גרג.
(צחוק)
נפגשנו במצרים בחפירה הראשונה שלי.
זה היה השיעור הראשון שלי במציאת דברים בלתי צפויים ונפלאים,
שהתחיל שותפות ארכיאולוגית מדהימה.
שנים מאוחר יותר, הצעתי לו נישואין לפני הפסל הזוגי האהוב עלינו
של הנסיך והנסיכה ראוטפ ונופרט,
במוזאון קהיר,
בני 4,600 שנה.
חשבתי שאם אני הולכת לבקש מגרג לבלות את שארית חייו אתי,
אז כדאי שאשאל אותו בפני שני אנשים
שנשבעו להיות יחד לנצח.
הסמלים הללו שרדו כיוון שכאשר אנחנו מסתכלים עליהם,
אנחנו מתבוננים במראות.
הם משמשים כתזכורות עוצמתיות
שהאנושיות המשותפת בינינו לא השתנתה.
ההתרגשות של הגילוי הארכיאולוגי היא חזקה כמו אהבה,
כיוון שהיסטוריה עתיקה היא המאהבת המפתה ביותר שניתן לדמיין.
ארכיאולוגים רבים הקדישו את חייהם
לחשיפת המיסתורין של העבר
תחת שמש קופחת
ורוחות מקפיאות
וביערות הגשם הדחוסים.
רבים מחפשים.
חלקם מגלים.
כולם סוגדים למקדש האפשרויות
שתגלית אחת תצליח לשנות את ההיסטוריה.
ביום הראשון שלי במצרים עבדתי באתר
בדלתה הצפון מזרחית במצרים, שנקרא מנדס, מלפני 4,200 שנים
בבית קברות.
הנה תמונה שלי --
אני בפסגת האושר.
בחפירה, מוקפת שדות אורז ירקרקים,
גיליתי כלי שלם.
כאשר הפכתי אותו,
גיליתי טביעת אצבע אנושית שהותיר אחריו מי שהכין את הכלי.
לרגע, הזמן עצר מלכת.
לא ידעתי היכן אני נמצאת.
היה זה כיוון שבאותו הרגע הבנתי,
שכאשר אנחנו חופרים,
אנחנו חופרים בחיפוש אנשים,
לא חפצים.
אנחנו הכי נוכחים כאשר אנחנו עומדים במרכז העבר המפואר.
אני לא יכולה לספר לכם כמה פעמים עמדתי לפני הפירמידות בגיזה,
והן מותירות אותי ללא מילים.
אני מרגישה כמו ברת המזל הכי גדולה בעולם.
הן עדות לגאונות האנושית שלנו ולכל מה שאפשרי.
רבים לא יכולים לקבל את הגאונות שלהן כאנושית --
הם חושבים שחייזרים בנו אותן.
אבל זה מגוחך.
כל מה שצריך לעשות הוא לעמוד ממש ממש קרוב,
ולראות את היד הנעלמה של האדם
בסימני הסיתות שנחצבו בעזרת הכלים שבנו אותן.
הפירמידה הגדולה בגיזה נבנתה אבן אחר אבן
עם 2.3 מיליון אבנים,
ויעילות בירוקרטית מדהימה.
לא הפירמידה היא זו ששרדה את מבחן הזמן;
אלא כוח ההמצאה האנושי.
זוהי הגאונות האנושית המשותפת שלנו.
ההיסטוריה יכולה לחזור על עצמה,
אבל אנחנו ייחודיים.
אני אוהבת את מה שאני עושה,
כי אני לומדת שלא השתנינו
אני זוכה לקרוא בדיחות על החמות ממסופוטמיה
מלפני 3,500 שנה.
(צחוק)
אני זוכה לשמוע על שכנים שמקללים זה את זה
לפני 4,600 שנים במצרים.
והכי אהוב עלי, מלפני 3,300 שנים בלוקסור:
כתובת המתארת נערים שמבריזים מבית ספר כדי ללכת לשתות.
(צחוק)
הילדים כיום.
(צחוק)
אני זוכה לראות את הארכיטקטורה המופלאה ביותר,
לראות פסלים מדהימים --
כאילו, זה בעצם סלפי מאבן --
ולראות שתמיד אהבנו ללבוש תכשיטים נוצצים.
וגם, אנחנו מפרסמים על קירות
ומתלהבים מחתולים --
(צחוק)
במשך אלפי שנים.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
ארכיאולוגים הם משמרי הזיכרון התרבותי
והדוברים
עבור מיליארדי אנשים ואלפי תרבויות
שבאו לפנינו.
מדע טוב, דימיון ואמונה
הם השילוש הקדוש בו אנו משתמשים להחיות את המתים.
בשנה האחרונה,
ארכיאולוגים גילו תגליות מדהימות, כולל:
אדם קדמון חדש מדרום אפריקה;
כלים מלפני 3.3 מליון שנה --
אלו הם הכלים העתיקים ביותר שהתגלו אי פעם --
בקניה.
וזה, מסדרה של כלים רפואיים שנמצאו
בספינתו של שחור הזקן משנת 1718.
מה שאתם רואים כאן זהו כלי רפואי שנועד לריפוי זיבה.
אאוץ'!
(צחוק)
על כל אחד מאלה,
ישנן אלפי תגליות חשובות אחרות
שנעשו על ידי עמיתי למחקר,
שלא זוכות לכותרות בעיתונים.
למרות זאת, אני מאמינה שהדבר החשוב ביותר שאנחנו עושים כארכיאולוגים
להכיר כי בעבר אנשים היו קיימים
שחיו חיים שכדאי ללמוד עליהם.
האם אתם יכולים לדמיין איך העולם היה נראה היום
אם היינו מכירים בכל בני האדם בצורה הזאת?
אז, בחפירה, עומד בפנינו האתגר:
זה לרוב נראה ככה.
אי אפשר לראות כלום.
איפה נתחיל לחפור?
התמונה הזאת היא מאתר מדרום לקהיר.
בואו נסתכל עליו מהחלל.
שוב, אי אפשר לראות כאן הרבה.
מה שאתם רואים כאן זוהי תמונה מלווין WorldView-3,
בעל רזולוציה של 0.3 מטרים.
כלומר 10 אִינְטשׁ (25.4 ס"מ).
זה אומר שאתם יכולים לעשות זום ממרחק של 400 מייל בחלל (645 ק"מ)
ולראות את הטאבלטים שלכם.
איך אני יודעת את זה?
בכלל שאני ארכיאולוגית חלל.
אני אחזור.
אני ארכיאולוגית חלל.
כלומר --
(מחיאות כפיים)
תודה.
כלומר אני משתמשת בתמונות לווין ומעבדת אותם באמצעות אלגוריתמים,
ובוחנת את השינויים הדקים בספקטרום האור
המעידים על חפצים הקבורים מתחת לאדמה
שאותם אני חופרת וחוקרת.
דרך אגב --
לנאסא יש תכנית מחקר ארכיאולוגי חללי,
ככה שזאת עבודה אמיתית.
(צחוק)
אז, בואו נסתכל שוב.
אנחנו שוב באתר מדרום לקהיר.
אי אפשר לראות כלום.
תסתכלו על המלבן האדום.
כאשר אנחנו מעבדים את התמונה באמצעות אלגוריתמים --
תחשבו על זה כמו בדיקת סי.טי מהחלל --
זה מה שאתם רואים.
הצורה המרובעת הזו היא קבר עתיק
שלא היה ידוע לנו לפני כן ולא נחפר,
ואתם כאן כולכם האנשים הראשונים שרואים אותו מזה אלפי שנים.
(מחיאות כפיים)
אני מאמינה שבקושי גירדנו את פני השטח
במונחים של מה שיש עוד לגלות.
רק בדלתא המצרית,
חשפנו פחות מאלפית האחוז
של סך האתרים המצריים.
כאשר מצרפים לזה את אלפי האתרים האחרים
שהצוות שלי ואני גילינו,
מה שחשבנו שאנחנו יודעים מחוויר ביחס
למה שעוד נותר לגלות.
כאשר אתם מסתכלים על העבודה המדהימה
שעמיתי למחקר עושים ברחבי העולם
ומה שהם מוצאים,
אני מאמינה שישנם מיליוני אתרים ארכיאולוגיים שטרם נתגלו
ושיש לגלותם
הגילוי של אותם אתרים יהיה לא פחות
מגילוי הפוטנציאל המלא של הקיום שלנו.
אבל עומד בפנינו מכשול.
במהלך השנה האחרונה,
קראנו כותרות מחרידות
של הרס עצום המתרחש באתרים ארכיאולוגיים,
ושוד מסיבי על ידי אנשים כמו דעא"ש.
דעא"ש הרס מקדשים בתדמור.
מי מפוצץ מקדש?
הם החריבו את קבר הנביא יונה.
והם שודדים אתרים באופן כל כך פרוע,
שזה נראה כמו מכתשים בירח.
הידיעה שדעא"ש רוצה להרוס את החיים האנושיים המודרניים,
זה אך טיבעי עבורם להרוס גם את הזהות התרבותית.
אין ספור צבאות פולשים עשו דברים דומים במהלך ההיסטוריה.
אנחנו יודעים שדעא"ש מרוויחים משוד האתרים,
אבל אנחנו לא יודעים באיזה היקף.
כלומר שכל חפץ שנרכש בשוק כיום
שמקורו במזרח התיכון
יכול באופן פוטנציאלי לממן את הטרור.
כאשר אתר נשדד,
זה כמו פאזל שכבר חסרים לו 90 אחוז מהחלקים
נותר כששאר החלקים מעורפלים ללא הכר.
זוהי גניבת זהות קדומה מאושרת.
אנחנו יודעים שיש שני סוגים שוד שמתקיימים:
שוד על ידי גורמים פליליים כמו דעא"ש,
ואז שוד יותר מקומי על ידי אלו המשוועים לכסף.
כולנו היינו עושים זאת כדי להאכיל את המשפחות שלנו;
אני לא מאשימה את השודדים המקומיים.
אני מאשימה את המתווכים, הסוחרים חסרי המוסר
ושוק האומנות הבינלאומי
שמנצל לעיתים קרובות, עירפול או אפילו היעדר מוחלט של חוקים.
אנחנו יודעים ששוד מתקיים בהיקף גלובלי והוא הולך וגדל,
אבל כיום אין לנו שום כלים לעצור אותו.
זה מתחיל להשתנות.
הצוות שלי ואני סיימנו לאחרונה מחקר הבוחן את השוד במצרים.
חקרנו מידע פתוח לקהל הרחב
ומיפינו את מכלול שוד העתיקות ברחבי מצרים
בין השנים 2002-2013.
מצאנו עדויות לשוד והרס ב267 אתרים.
ומיפינו יותר מ200,000 מצבורי עתיקות שדודים.
זה מדהים.
בצירוף מכלול המידע יחד --
אפשר לראות את מצבורי העתיקות כאן.
באתר אחד, השוד הלך והחמיר מ2009, 2011, 2012 --
מאות על מאות של מצבורים.
בחיבור כל המידע יחד,
מה שאנחנו מוצאים הוא שבניגוד לדעה הרווחת,
השוד לא הלך והחמיר במצרים ב2011 אחרי האביב הערבי,
אלא ב2009 אחרי המשבר הכלכלי העולמי.
כך, באמצעות המידע הכולל הוכחנו
ששוד הוא בבסיסו נושא כלכלי.
אם לא נעשה שום דבר כדי לעצור את הבעיה,
כל אתרי מצרים יסבלו משוד עד 2040.
כך, אנחנו עומדים על נקודת המפנה.
אנחנו הדור בעל כל הכלים וכל הטכנולוגיות
לעצור את שוד העתיקות
אבל אנחנו לא עובדים מספיק מהר.
לעתים אתר ארכיאולוגי יכול להפתיע בכושר העמידות שלו.
בדיוק חזרתי מהשטח,
שם הייתי חלק מצוות משימה משותף עם רשות העתיקות של מצרים
באתר שנקרא לישת.
אתר זה מתוארך לממלכה התיכונה של מצרים בין 2,000 ל 1,750 לפנה"ס.
הממלכה התיכונה היתה תקופת הרנסאנס של מצרים עתיקה.
לאחר תקופה של סכסוכים פנימיים עזים ואתגרים סביבתיים,
מצרים השתקמה
בפריחה מחודשת מדהימה של אומנות, ארכיטקטורה וספרות.
זוהי תקופה פופולרית במחקר על מצרים,
בגלל שהיא מלמדת אותנו כל כך הרבה על איך אנחנו יכולים לשרוד ולפרוח
אחרי אסונות גדולים.
עכשיו באתר הזה, כבר מיפינו אינספור מצבורי עתיקות שדודים.
לישת הוא אתר מלכותי;
אלפי אנשים נקברו שם
שחיו ועבדו בחצר פרעה.
אתם יכולים לראות את האתר לפני ואחרי; אתם רואים עשרות מצבורי עתיקות.
צפון לישת.
זה דרום לישת, לפני ואחרי.
כאשר ביקרנו לראשונה באתר,
יכולנו לראות את הקברים של פקידי ממשל רבים
שכבר נשדדו.
בואו נשים בפרספקטיבה את מה שנלקח.
דמיינו אזור בגודל שני מטר רבוע מלא בארונות קבורה, תכשיטים
ופסלים מרשימים.
הכפילו את זה באלף.
זה מה שנגנב.
אז, כאשר התחלנו לעבוד,
עמיתי, מוחמד יוסוף פנה אלי ואמר,
"אנחנו חייבים לעבוד בקבר הזה במיוחד.
הוא נשדד על ידי שודדים.
אם לא נעשה שום דבר, הם יחזרו".
כמובן שהסכמתי, אבל לא חשבתי שנמצא משהו.
חשבתי שהשודדים כבר גנבו את הכל.
מה שהתחלנו לגלות היו התבליטים המדהימים ביותר.
תסתכלו על הציור הזה -- הוא פשוט מהמם.
התחלנו למצוא כתובות חרוטות.
ואפילו את תאריו של בעל הקבר --
היו לו תארים כמו "המפקח על הצבא",
"המפקח על האוצר".
התחלתי לפתח תקווה.
אולי, אם רק נצליח למצוא גם את שמו.
עבור המצרים הקדמונים, ששמם יזכר לנצח
היתה שאיפתם.
ואז יום אחד,
הדבר הזה התגלה.
זהו שמו של בעל הקבר: אינטפ.
אתם יכולים לראות אותו כתוב כאן, בכתב הירוגליפים.
בעבודה משותפת עם הצוות המצרי שלי,
שחזרנו את שמו של אדם מלפני 3,900 שנה.
(מחיאות כפיים)
בעבודה יחד עם עמיתי המצריים,
חגגנו את הרגע הזה של גילוי משותף.
מה שעשינו יחד הוא נכון ואמיתי.
מצאנו את ה"דלת המדומה" המדהימה הזו, כמעט שלמה.
עליה היה כתוב על אינטפ והכתובות שלו.
אתם יכולים אפילו לראות אותו יושב כאן.
מה שהבנתי הוא שכל מה שהנחתי לגבי אתרים שדודים
הוכח כלא נכון.
בכל יום עבדנו יחד באתר עם 70 מצרים
עמיתים וחברים.
מול כל כך הרבה שנאה ובורות
כלפי אלו החיים במזרח התיכון,
כל רגע באתר הרגיש כמו הפגנה בעד השלום.
כאשר אתה עובד יחד עם אנשים שלא נראים כמוך,
או חושבים כמוך, או מדברים כמוך,
המשימה המשותפת שלכם לגילוי ארכיאולוגי
מוחקת את כל ההבדלים השטחיים.
מה שלמדתי העונה
הוא שארכיאולוגיה היא לא מה שאתה מוצא.
היא מה שאתה יכול להוכיח שאפשרי.
לפעמים כאשר אתה יוצא למסע אתה מוצא בני משפחה אבודים --
לא כאלה אתם אתה חולק גנים,
אלא שורה משותפת בספר החיים.
זהו עומר פארוק, אחי.
עומר הוא גופטי מכפר צפונית ללוקסור, שנקרא גופט.
הגופטים הם חלק ממסורת מכובדת במחקר האג'יפטולוגי.
הם עוזרים בחפירות ובארגון צוותי העבודה.
עומר הוא מנהל התפעול ומנהל הכספים שלי.
לא יכולתי לעשות כלום בלעדיו.
יום אחד, לפני הרבה שנים, כאשר הייתי סטודנטית צעירה
ועומר היה גופטי צעיר שלא ידע הרבה אנגלית,
למדנו, באופן די רנדומלי,
ששנינו נולדנו באותה השנה,
באותו החודש
ובאותו היום, בשש שעות הפרש.
תאומים.
(צחוק)
שהופרדו על ידי אוקיינוס אבל מחוברים תמיד
על ידי מצרים העתיקה, אמנו
ידעתי אז שנעבוד יחד תמיד --
לא בשכל,
אלא בחלק של הנשמה שיודע שלא ניתן להסביר את הכל.
(בערבית) עומר אחי,
אני תמיד אוהב אותך.
עומר אחי, אני תמיד אוהב אותך.
אז, ממש לפני החפירה הראשונה שלי במצרים,
המנטור שלי, האג'יפטולוג המאד מפורסם פרופסור ויליאם קלי סימפסון,
קרא לי למשרד שלו.
הוא נתן לי צ'ק של 2,000 דולר,
ואמר, "זה יכסה את ההוצאות שלך.
שתהיה לך הרפתקאה נפלאה הקיץ.
יום אחד את תעשי את זה עבור מישהו אחר".
כך, משאלת פרס הTED שלי הוא חצי החזר חוב בתוספת ריבית --
(צחוק)
עבור הנדיבות והחסד של אדם גדול.
אז, המשאלה שלי.
המשאלה שלי היא שנגלה את מיליוני האתרים הארכיאולוגיים הלא נודעים
ברחבי העולם.
על ידי יצירת צבא של המאה ה-21 של חוקרים גלובליים,
שנגלה ונגן על מורשתו הנעלמה של העולם,
המכילה בתוכה רמזים לחוסן הקולקטיבי של המין האנושי
הקולקטיביים של האנושות.
(מחיאות כפיים)
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)
אז, איך נעשה את זה?
אנחנו הולכים לבנות עם הכסף של פרס TED
פלטפורמת מדע אזרחי מקוונת, שתופעל בעזרת חוכמת המונים,
ותאפשר לכל אחד בעולם להתעמק בגילוי
אתרים ארכיאולוגיים.
ישנם רק מאות בודדות של ארכיאולוגי חלל ברחבי העולם.
החלום שלי הוא לערב את העולם
בעזרה למצוא אתרים ולהגן עליהם.
מה שאתם יכולים לעשות הוא להרשם, ליצור שם משתמש --
שימו לב ששם המשתמש הזה כבר נלקח.
(צחוק)
אתם תצפו בסרט ההסבר ותתחילו לעבוד.
אני רוצה לציין כבר מההתחלה
שבשום אופן לא נשתף במיקום או מיפוי האתרים
אנחנו רוצים להתייחס אליהם כמו מידע רפואי חסוי,
ולא נגלה את המיקום שלהם.
אחר כך אתם תקבלו קלף מתוך ערימה -- 20 או 30 מטרים רבועים.
ותנסו למצוא מאפיינים.
לצוות שלי ולי יהיו כבר עיבודי אצווה
כמות גדולה של מידע לוויני בעזרת אלגוריתמים
על מנת שאתם תוכלו למצוא דברים,
כך שתבצעו מחקר טוב ממש.
אז אתם תתחילו לחפש.
מה אתם רואים? אתם רואים מקדש?
אתם רואים קבר? אתם רואים פירמידה?
אתם רואים איזה הרס או שוד אתר פוטנציאלי?
אתם תתחילו לסמן את מה שמצאתם.
ובצד תמיד יהיו דוגמאות עשירות
שיראו לכם בדיוק על מה אתם מסתכלים כדי לעזור לכוון אתכם.
כל המידע שתסייעו לנו לאסוף ישותף עם רשויות החוק.
ויעזור ליצור מערכת אזעקה גלובלית חדשה
שתסייע בהגנה על האתרים.
אבל זה לא הסוף.
כל הארכיאולוגיים אתם אנחנו משתפים את התגליות שלכם
ייקחו אתכם אתם כשיתחילו לחפור את האתרים,
על שימוש במצלמת פריסקופ, גוגל פלוס ומדיה חברתית.
לפני מאה שנה, ארכיאולוגיה היתה שמורה לעשירים בלבד.
לפני חמישים שנה,
היא היתה לגברים בלבד.
כיום היא אקדמית בעיקרה.
המטרה שלנו היא לחולל מהפך דמוקרטי בתהליך החשיפה של הארכיאולוגיה,
ולאפשר לכל אחד להשתתף.
לפני תשעים וארבע שנים,
האוורד קרטר גילה את קברו של תות אנך אמון.
מי יהיה ה-האוורד קרטר הבא?
זה יכול להיות אתה.
על ידי יצירת הפלטפורמה הזו,
אנחנו נחשוף את מיליוני המקומות בהם גרו מליארדי אנשים
שחיו לפנינו.
אם אנחנו רוצים לענות על השאלות הגדולות לגבי מי אנחנו
ומאיפה הגענו,
התשובות לשאלות הללו לא נמצאות בפירמידות או בארמונות,
אלא בערים ובכפרים של אלו שבאו לפנינו.
אם אנחנו רוצים ללמוד על העבר,
הגיע הזמן שנהפוך את הפירמידות.
ההכרה בכך שיש ערך בשימור העבר
יש לנו משמעות הרבה יותר עמוקה.
המשמעות היא שיש ערך גם בשמירה עלינו.
והסיפור הגדול ביותר שסופר אי פעם
הוא הסיפור של המסע האנושי המשותף שלנו.
אבל הדרך היחידה בה נוכל לכתוב אותו
הוא רק אם נעשה זאת יחד.
בואו אתי.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)