Levéltár.
Magunk előtt látjuk a termeket és polcokat
telis-tele dobozokkal és öreg holmikkal.
És mégis, azok számára, akik türelemmel böngésznek,
a levéltár páratlan lehetőséget nyújt,
hogy megragadjuk a múltat.
Hogy átérezzük és tanuljunk régen élt emberek tapasztalataiból,
akiket csak a levéltár emlékeinek tartunk.
De mi lenne, ha valahogyan életre tudnánk kelteni a levéltárat?
Jon Michael Reese: "A világ téved a fajokkal kapcsolatban."
Melissa Joyner: "Országunkban ragaszkodnak a négerek megítéléséhez."
JMR: "Mert fogalmuk sincsen."
AYGTK: Mi lenne, ha levegőhöz jutna?
MJ: "A legalsó és legálnokabb képviselői alapján."
AYGTK: Ha szóhoz jutna?
JMR: "Őszinte és tiszta kiállítás."
AYGTK: Ha akár énekelhetne,
és a levéltár mindenki számára elérhető lehetne?
Hogyan festene, ha a levéltárat elő tudnánk adni?
Egy olyan darab, mely nem csupán valóságos történeten alapszik,
de segít bennünket, hogy szembenézzünk azzal,
amiről azt hittük, rég halott és mélyen nyugszik.
(Zongora)
Az újonnan készülő musical, az "At Buffalo"
erről szól.
Több mint 30 levéltárból összegyűjtött anyagra támaszkodva
mutatja be az "At Buffalo" az 1901-es pánamerikai kiállítás anyagát,
mely a 20. század legelső világkiállítása
A New York-i Buffalóban.
Hogyha hallottatok a kiállításról,
tudhatjátok,
hogy itt történt az akkori elnök, William McKinley elleni merénylet.
Közel 17 évig
ennek a kiállításnak a levéltárát kutattam,
nem csak e történet miatt,
hanem egy valóságos élet-halál faji-küzdelem miatt,
melynek színtere volt a kiállítás.
Itt, egy olyan helyen, mely hasonlított Disneylandhez, az olimpiához,
mely fesztivál és múzeum volt egyben,
volt itt három ellentétes műsor, mely azt ábrázolta,
milyen feketének lenni az Egyesült Államokban.
A levéltárból tudjuk,
hogy fehér előadó mutatott be vad fekete törzsbelieket,
98 nyugat- és közép-afrikai személyében.
Életüket és harci táncokat adtak elő egy újraalkotott faluban,
melyet Sötét Afrikának kereszteltek.
Az utca másik oldalán pedig
a boldog szolgasors volt látható,
150 dél-amerikai fekete szereplővel,
gyapotszedés közben,
énekes, táncos fekete gúnyműsorok
a háborút megelőzően épített Old Plantation épületében.
Erre válaszolva
Buffalo fekete közössége előrukkolt a harmadik fekete kiállítási darabbal:
a Néger kiállítással.
Az afroamerikai tudós, W.E.B. Du Bois közreműködésével,
fotókat, ábrákat, könyveket mutatott be a kiállítás,
hogy bizonyítsa a fekete amerikaiak eredményességét,
mint olyan faj, mely tanulékony és fejlődőképes.
Amikor először hallottam ezt a történetet,
értettem saját tapasztalatomból kiindulva,
mi volt a tétje annak, hogy az afrikai diaszpóra
így láthassa saját magát.
Számomra, akinek szülei a nyugat-afrikai Ghána területéről jöttek,
aki Dél-Amerikában születtem,
és a kansasi Manhattanben nevelkedtem,
(Nevetés)
és ugyanabba az elitiskolába járhattam, mint Du Bois,
láttam, hogy a buffalói kiállítás hatásos ellentétet emelt
az északi feketék és a nyugatiak közé,
a műveltek és a műveletlenek közé
és az afroamerikaiak és afrikaiak közé.
Tudnom kellett:
hogyan élte meg ez a három különböző fekete csoportosulás ezt az egészet?
Sajnálatra méltó, hogy a levéltárban ilyen kérdésekre a választ
faji karikatúra alatt,
ellentétes információ alatt találtam, vagy ami rosszabb: sehol.
(Zongora)
De minden ellenére, hallottam a dallamát,
láttam a táncát
és ritmusát a szavaknak,
amint a régi újságok oldalairól leszökkennek.
Tudva, hogy a világkiállításon
és egész területén mindenhol zene szólt,
tudtam, hogy az élő, megkapó és látványos musical színház,
időnk legújabb technológiáját alkalmazva
közelíti meg leginkább az 1901-es kiállítás anyagainak történetét,
és a dobozokból életre kelti.
Olyan történetek, mint Tannie és Henrietta,
egy egymást szerető házaspár, akik vaudeville duót alkotnak,
akik összetűzésbe kerülnek a feketéket gúnyoló műsorok miatt,
miközben küzdenek heti-öt-dolláros álmukért
az Old Plantation épületében.
Mint az afrikai üzletember, John Tevi,
aki a mai Togoból származik,
akinek felül kellett kerekednie az embereket összezáró állatkerten,
melyben csapdába ejtették.
Vagy olyan történetek, mint Mary Talbert,
aki egy gazdag vezető a buffalói fekete elitben,
és aki szembesül
szülővárosának faji valóságával.
MJ: "A többségben élő faj országunkban
ragaszkodik a négerek megítéléséhez
legalsó és legálnokabb képviselői alapján."
AYGTK: Mint az Old Plantation és a Sötét Afrika.
MJ: "... az intelligensebb és érdemre méltóbb osztály helyett."
AYGTK: Amikor a szervezők elutasítják
Mary Talbert és a helyi fekete közösség kérését,
hogy részt vehessenek a kiállításon,
az újságok úgy írják,
Mary Talbert és művelt afroamerikai nőkből álló köre
tiltakozó tanácskozást tartott.
De ennek a tanácskozásnak részletei,
szenvedélyes beszédével együtt,
nem voltak fellelhetők a levéltárban.
Ezért az "At Buffalo" Mary beszédének lényegét ragadja meg,
és énekké varázsolja.
(Közös ének) Tennünk kell, egyek vagyunk.
Tennünk kell, egyek vagyunk.
MJ: Van mit megmutassunk,
Buffalónak mit tanítsunk.
A nemzet javára szolgálna,
ha látná fejlődésünket a felszabadulás óta.
Szükséges a színes bőrű képviselet ezen a pánamerikai kiállításon.
A nemzet javára szolgálna,
ha látná fejlődésünket a felszabadulás óta.
(Közös ének) Nagy hibát vétettek,
amikor fajunkból nem választottak képviseletet.
Tennünk kell, egyek vagyunk.
Tennünk kell, együtt vagyunk.
AYGTK: Mary Talbert követelésének hála, a Néger kiállítást bemutatják.
A Néger kiállítás buffalói bemutatása
azt jelenti, hogy a musicalban szerepel Du Bois közreműködésének története,
és az, hogy Mary és a fekete elit miért érezték ennek szükségét.
JMR: "A világ téved a fajokkal kapcsolatban.
Sam Hose-t azért gyilkolták meg, mert elhitték, amit róla hallottak.
És egyre több hozzá hasonló férfit,
egyre több néger férfit tépnek szét.
És azután – a vörös sugár után –
nem lehetünk többé ugyanazok.
(Ének) Vörös sugár
[Georgiai embervadászat]
szelte át asztalomat.
[A tömeg üldözi; Hose-t meglincselik, ha elkapják]
Ugyanazon a napon,
amikor Sam távozott közölünk.
Képesek-e a szavak kiállni az igazságtalan törvényekkel szemben?
[Nincs menekvés]
Képesek-e a szavak kiállni az erőszak ellen?
Ó, nem.
[Élve elégetve]
[Meglincselték Sam Hose-t]
Ó, nem.
[Testét feldarabolták]
Ó, nem.
[Máglyahalál áldozata]
[Tíz centis vágás, főtt máj]
[Verekedés maradványokért]
(Közös ének) Ki olvasta a könyveket?
Számaink és statisztikáink kicsinyek
a leírtakkal szemben.
A válság már sokszorozódott.
Embereinket meglincselik és meghalnak.
Ó, Urunk!
Nem maradhat így.
AYGTK: Nem maradhat így.
Az "At Buffalo" rámutat, hogy napjaink Egyesül Állama
hasonló úton halad, mint az 1901-es Amerika.
Ugyanúgy, mint ahogy akkor Sam Hose nevét hirdették az újságok,
a mai média a következő neveket kiáltja:
JMR: Oscar Grant.
MJ: Jacqueline Culp.
Zongorista: Trayvon Martin.
AYGTK: Sandra Bland.
És túl sok hasonló eset.
Az 1901-es kiállítás hátramaradt öröksége
meghaladja képzeletünket.
MJ: Mary Talbert
és a National Association of Colored Women
tüntetéseket indítottak a lincselés ellen,
és a fekete bűnözés mítosza ellen,
úgy ahogy fekete nők ma elindították a Black Lives Mattert.
JMR: És néhányan azok közül,
akik kiharcolták és előkészítették a Néger kiállítást,
beleértve Du Boist,
visszatértek Buffalóba négy évvel a kiállítás után,
hogy megindítsák a Niagara Movement mozgalmát,
mely megalapozta az NAACP megteremtését.
AYGTK: Nem egyedül feketék,
akiknek különös emlék marad az 1901-es kiállítás.
Egy hivatalos kézikönyv informálta a kiállításon résztvevőket:
MJ: "Ne felejtsék!"
JMR: "Amint belépnek ezen a kapun,"
AYGTK: "önök is szereplői a műsornak."
A levéltár bemutatásával az "At Buffalo"
felteszi a kérdést a nézőnek:
"Még mindig kapun belül vagyunk?
Még mindig szereplői vagyunk a műsornak?"
(Zene vége)
(Taps és éljenzés)