Din vremea lui Homer,
povești străvechi vorbeau despre războinici fioroși
ce trăiau dincolo de lumea mediteraneană,
băgând spaima în cele mai puternice imperii ale Antichității.
Faptele lor de vitejie au fost povestite de mulți poeți.
Ei au luptat în legendarul Război Troian, iar măreața lor armată a invadat Atena.
Iason și Argonauții au trecut pe lângă țărmurile lor,
de-abia evitându-le săgețile mortale.
Acești războinici minunați i-au înfruntat pe cei mai mari eroi ai mitologiei:
Heracle,
Tezeu
și Ahile.
Și fiecare războinic era femeie.
Amazoanele iubitoare de război,
„egalele bărbaților” în curaj și pricepere,
erau cunoscute de toată lumea din Grecia antică.
Scenele de luptă cu amazoanele decorau Pantheonul de pe Acropolele ateniene;
picturi și statui cu amazoanele împodobeau templele și locurile publice.
Fetițele se jucau cu amazoane păpuși,
iar amazoanele erau o temă preferată în picturile de pe vasele grecești.
În arta și literatura greacă,
erau înfățișate ca fiind temerare și seducătoare,
dar și înspăimântătoare și ucigătoare,
sortite să fie răpuse de mâna eroilor eleni.
Să fi fost amazoanele doar un mit sau mai mult de atât?
Mult timp s-a crezut că erau ficțiune,
precum ciclopii și centaurii.
Dar în mod curios, istorisiri din Egiptul antic,
Persia,
Orientul Mijlociu,
Asia Centrală,
India
și China
vorbeau despre războinice ce aminteau de amazoane.
Amazoanele erau descrise în scrieri istorice antice, nu erau doar mituri.
Scriitori precum Herodot, Platon și Strabo nu s-au îndoit de existența lor.
Așadar, cine erau adevăratele războinice cunoscute drept amazoane?
Istoricii antici au localizat patria amazoanelor în Sciția,
teritoriul întinzându-se
de la Marea Neagră de-a lungul stepelor Asiei Centrale.
Această regiune imensă a fost populată de triburi nomade
a căror viață se concentra pe cai,
trasul cu arcul
și războaie.
Cultura lor a prosperat timp de 1.000 ani, începând cu anul 800 î.Hr.
Temuți de greci, perși și chinezi, sciții nu au lăsat nicio dovadă scrisă.
Putem, însă, găsi indicii în modul
în care erau descriși de vecinii lor și în arheologie.
Strămoșii sciților au fost primii care au călărit caii
și au inventat arcul recurve.
Deoarece o femeie arcaș călare putea fi la fel de rapidă și mortală ca un bărbat,
toți copiii erau antrenați să călărească și să tragă cu arcul.
Femeile vânau și luptau cot la cot cu bărbații, folosind aceleași arme.
Peisajul dur și stilul lor nomad de viață
au creat propria formă de egalitate.
Asta i-a uimit pe vechii greci, ale căror femei duceau
o viață limitată la spațiul casei.
E posibil ca cele mai vechi povestiri despre sciți și amazoane
să fi fost niște zvonuri exagerate.
Dar când grecii au început să facă negoț în jurul Mării Negre și mai spre est,
portretizările lor au devenit mai realiste.
Descrieri anterioare ale amazoanelor le înfățișau cu arme și armură grecești.
În reprezentările ulterioare, însă,
ele mânuiau arcuri și securi de luptă,
călăreau
și purtau berete țuguiate și pantaloni cu model
caracteristici nomazilor stepei.
Până recent, nimeni nu era sigur cât de puternice erau legăturile
dintre sciți și amazoanele din mitul grec.
Dar descoperiri arheologice recente ne-au furnizat dovezi ample.
Au fost excavate mai mult de 1.000 de ansambluri funerare scite kurgan,
conținând schelete și arme.
Arheologii presupuseseră înainte
că armele putea aparține doar războinicilor.
Analiza modernă a ADN-ului
a arătat că în jur de 300 de schelete îngropate cu arme
aparțin unor femei cu vârsta cuprinsă între 10 și 45 de ani,
iar mai multe sunt descoperite în fiecare an.
Scheletele femeilor poartă urmele rănilor din luptă:
coaste crestate de săbii,
cranii izbite de topoare de luptă
și săgeți înfipte în oase.
În arta și scrierile clasice,
temutele amazoane erau mereu înfățișate ca fiind curajoase și eroice.
Totuși, în Grecia clasică dominată de bărbați,
însăși ideea de femei puternice bucurându-se de libertate și război
stârnea sentimente amestecate.
Și totuși, grecii erau atrași și de idealuri egalitariste.
E posibil ca tărâmul mitic al captivantelor povești cu amazoane
să fi fost un mod de a ne imagina femeile și bărbații ca tovarăși egali?