מאז זמנו של הומרוס,
סיפורים עתיקים סיפרו על לוחמות נועזות ששכנו מעבר לעולם המזרח תיכוני,
הטילו מורא על האימפריות הגדולות ביותר של הזמן העתיק.
המעללים שלהן תועדו על ידי משוררים אפיים רבים.
הן נלחמו במלחמת טרויה האגדית והצבא האדיר שלהן פלש לאתונה.
ג'ייסון והארגונאוטים עברו ליד חופיהן,
ובקושי חמקו מהחיצים הקטלניים שלהן.
הלוחמות האדירות הללו עמדו מול הלוחמים הגדולים ביותר של המיתוסים:
הרקולס,
תזאוס,
ואכילס.
וכל אחת מהן היתה אישה.
האמזונות אוהבות הלחימה, "שוות לגברים" באומץ וכשרון,
היו מוכרות לכולם ביוון העתיקה.
סצנות קרבות של אמזונות קישטו את הפרתנון על האקרופוליס באתונה:
ציורים ופסלים של אמזונות עיטרו את המקדשים והמקומות הציבוריים.
בנות צעירות שיחקו עם בובות אמזונות,
ואמזונות היו הנושא האהוב על היוונים בציורי כדים.
באמנות ובספרות היוונית,
הן תוארו כנועזות ונחשקות,
אבל גם מטילות אימה וקטלניות,
ונידונות למות בידי הגיבורים היוונים.
האם האמזונות היו דמויות ממיתוסים, או אולי יותר?
זמן רב הניחו שהן היו דמיוניות,
כמו הקיקלופים והקנטאורים.
אבל למרבה ההפתעה, סיפורים ממצרים העתיקה,
פרס,
המזרח התיכון,
מרכז אסיה,
הודו,
וסין
מתארים גם הם לוחמות דומות לאמזונות.
ואמזוונת תוארו בתיעודים היטוריים עתיקים, לא רק במיתוסים.
סופרים כמו הרודוטוס, אפלטון, וסטראבו מעולם לא פקפקו בקיומן.
אז מי היו הנשים הלוחמות האמיתיות שהיו ידועות כאמזונות?
היסטוריונים עתיקים איתרו את ארץ המוצא של האמזונות בסקיתיה,
הטריטוריה הנרחבת שהשתרעה
מהים השחור לרוחב הערבות של מרכז אסיה.
האיזור העצום הזה היה מאוכלס על ידי שבטים נוודים
שחייהם היו מרוכזים סביב סוסים,
קשתות,
ומלחמה.
התרבות שלהם שגשגה במשך כ 1000 שנה החל מ 800 לפני הספירה לערך.
היוונים, הפרסים והסינים פחדו מהם, הסקיתיאנים
לא השאירו תעוד כתוב. אבל אנחנו יכולים למצוא רמזים באיך
השכנים שלהם תארו אותם, כמו גם בארכיאולוגיה.
אבות הסקיתיאנים היו הראשונים לרכב על סוסים
והמציאו את הקשת בעלת העיקול הכפול.
ובגלל שאישה קשתית רכובה יכולה להיות מהירה וקטלנית כמו גבר,
כל הילדים אומנו לרכב ולירות.
נשים צדו ונלחמו יחד עם הגברים, כשהן משתמשות באותם כלי נשק.
פני השטח הקשים ואורח החיים הנוודי שלהם
יצר צורה משלו של שוויון.
זה הדהים את היוונים העתיקים, שהנשים שלהם חיו חיים ביתיים מוגבלים.
הסיפורים המוקדמים ביותר של הסקיתיאנים והאמזונות,
אולי היו שמועות מוגזמות.
אבל כשהיוונים החלו לסחור סביב הים השחור ורחוק יותר מזרחה,
התיאורים שלהם הפכו יותר מציאותייים.
תיאורים מוקדמים של אמזונות הראו אותן עם נשקים ושריון יווניים.
אבל בתיאורים מאוחרים יותר,
הן נשאו קשתות וגרזני לחימה,
רכבו על סוסים,
ולבשו כובעים מחודדים ומכנסים עם דוגמה
אופייניים לנוודים מהערבה.
עד לאחרונה, אף אחד לא היה בטוח כמה חזקים הקשרים היו
בין הסקיתיאנים והאמזונות מהמיתוסים היוונים.
אבל גילויים ארכיאולוגיים לאחרונה סיפקו עדויות מספיקות.
יותר מ 1000 קרוגנים סקיתיאנים עתיקים, או תלי קבורה, נחפרו,
והכילו שלדים וכלי נשק.
ארכיאולוגים הניחו לפני כן
שכלי נשק היו יכולים להשתייך רק ללוחמים זכרים.
אבל ניתוח DNA מודרני עד עכשיו
גילה שבערך 300 שלדים שנקברו עם נשקים
היו שייכים לנשים בגילאים מ 10 עד 45,
ונוספים מתגלים מדי שנה.
שלדי הנשים הראו פציעות קרב:
צלעות משוספות על ידי חרבות,
גולגלות מנותצות עלידי גרזני קרב,
וחיצים תקועים בעצמות.
באמנות וכתבים קלסיים,
האמזונות מטילות האימה תוארו כאמיצות והרואיות,
ביוון העתיקה שנשלטה על ידי גברים, עם זאת,
הרעיון של נשים חזקות שזכו להילת החופש והקרב גרם לרגשות מעורבים.
ועדיין, היוונים נמשכו גם לאידיאלים האגליטריים.
האם זה אפשרי שממלכת המיתוס של מעשיות אמזונות מרגשות
היו דרך לדמיין נשים וגברים כשותפים שווים?