Govoriću o svesti.
Zašto o svesti?
Zato što je čudno zanemarena
i u našoj naučnoj i u filozofskoj kulturi.
Zašto je to čudno?
Zato što je to najvažniji aspekt naših života
iz vrlo jednostavnog, logičnog razloga,
naime, neophodan uslov
da nešto bude značajno u našim životima, je da smo svesni.
Stalo vam je do nauke, filozofije, muzike, umetnosti, čega god -
a ne vredi ako ste zombi ili u komi, zar ne?
Tako je svest na prvom mestu.
Drugi razlog je da i kada se ljudi
zaista zaineresuju za nju, kako mislim da bi trebalo,
obično govore najgore stvari.
Čak i kada ne govore najgore stvari
i kada zaista ozbiljno istražuju
pa, tada je to sporo. Progres je spor.
Kada sam se prvi put zainteresovao za svest, pomislio sam
da je to jasan problem biologije.
Hajde da uposlimo te napadače mozga da odgonetnu
kako to funkcioniše u mozgu.
Tako sam otišao na kalifornijski fakultet i razgovarao sa svim
velikim neurobiolozima tamo
i bili su pomalo nestrpljivi
kao što često znaju biti naučnici kada im postavljaš nezgodna pitanja.
Šokiralo me je šta je jedan od njih, čuven neurobiolog,
u rastrojstvu rekao: "Gledaj,
u mojoj struci je u redu biti zainteresovan za svest
ali prvo postani redovan profesor. To je prvo."
Pa sad, na ovome radim veoma dugo.
Mislim da sada možete postati redovan profesor
radeći na svesti.
Ako je tako, to je pravi korak napred.
Dobro, a otkuda onda to čudno opiranje
i čudna odbojnost prema svesti?
Pa, mislim da je to kombinacija dve osobine
naše intelektualne kulture
koje vole da misle da oponiraju jedne drugima,
a u stvari dele isti niz pretpostavki.
Jedna osobina je tradicija religioznog dualizma:
svest nije deo fizičkog sveta.
Ona je deo duhovnog sveta.
Pripada duši,
a duša nije deo fizičkog sveta.
To je tradicija boga, duše i besmrtnosti.
Postoji još jedna tradicija koja sebe smatra suprotnom toj
ali prihvata najgoru pretpostavku.
Ta tradicija misli da smo mi veliki naučni materijalisti:
svest nije deo fizičkog sveta.
Ili uopšte ne postoji ili je nešto drugo,
računarski program ili neka budalaština,
ali u svakom slučaju nije deo nauke.
I obično sam dobijao argument od kojeg me je boleo stomak.
Evo kako je glasio.
Nauka je objektivna, svest je subjektivna,
pa zato ne može postojati nauka o svesti.
Zato nas te tradicije bliznakinje parališu.
Veoma je teško izaći iz tih bliskih tradicija.
Imam samo jednu pravu poruku u ovom predavanju,
a to je da je svest biološki fenomen
kao što su fotosinteza, varenje, mitoze -
znate sve biološke fenomene - i jednom kada to prihvatite,
većina iako ne i svi najveći problemi
o svesti jednostavno nestanu.
Pomenuću neke od njih.
Obećao sam da ću vam reći neke
od nečuvenih stvari izrečenih o svesti.
Prva: svest ne postoji.
To je iluzija, kao zalasci sunca.
Nauka je dokazala da su zalasci sunca i duge iluzije.
Tako je svest iluzija.
Druga: možda postoji, ali je stvarno nešto drugo.
To je kompjuterski program koji se odvija u mozgu.
Treće: ne, jedino što stvarno postoji je ponašanje.
Posramljujuće je koliko je bihejviorizam bio uticajan
ali na to ću se vratiti.
I četvrto: možda svest postoji
ali to i tako ne menja ništa na svetu.
Kako bi duhovnost mogla da pokrene bilo šta?
Kad god mi neko to kaže, pomislim:
"Želite li da vidite kako duhovnost nešto pokreće?
Gledajte. Svesno sam odlučio da podignem svoju ruku
i ta prokleta stvar se podiže." (Smeh)
Osim toga, оbratite pažnju na ovo:
ne kažemo: "To je kao vreme u Ženevi.
Nekim danima se diže, a nekim ne."
Ne. Podiže se kad god ja to prokleto zaželim.
U redu. Reći ću vam kako je to moguće.
Još vam nisam dao definiciju.
Ne možete to raditi bez definicije.
Ljudi uvek kažu kako je svest vrlo teško definisati.
Mislim da je prilično lako definisati
ako ne pokušavate da date naučnu definiciju.
Nismo spremni za naučnu definiciju,
ali evo vam definicije zdravog razuma.
Svest se sastoji od svih stanja osećanja
ili oseta ili budnosti.
Počinje ujutru kada se probudite iz sna bez snova,
i odvija se tokom celog dana sve dok ne zaspite,
ne umrete ili na drugi način ne ostanete bez svesti.
Snovi su deo svesti tako definisane.
To je sad definicija zdravog razuma. To je naš cilj.
Ako ne govorite o tome, ne govorite o svesti.
Ali oni misle: "Ako je tako, to je strašan problem.
Kako tako nešto postoji kao deo stvarnog sveta?"
Ako ste ikad učili filozofiju,
ovo je poznato kao problem uma i tela.
Mislim da i to ima jednostavno rešenje. Izneću vam ga.
Evo ga: sva naša svesna stanja, bez izuzetka
su izazvana nižim neurobiološkim procesima u mozgu
i ostvaruju se u mozgu
kao višem nivou ili svojstvima sistema.
To je mistično skoro kao i tečno stanje vode.
Je l' tako? Tečnost nije neki poseban sok
koji molekuli H2O cede.
To je stanje u kojem je sistem.
Kao što bokal vode može preći iz tečnog u čvrsto stanje
u zavisnosti od ponašanja molekula,
tako i vaš mozak može preći iz stanja svesti
u stanje bez svesti
u zavisnosti od ponašanja molekula.
Poznati problem uma i tela je jednostavan.
Je l' da? Ali sada stižemo do težih pitanja.
Navedimo tačne karakteristike svesti,
pa da možemo odgovoriti na ona četiri prigovora
koje sam naveo.
Prva karakteristika je da je stvarna i neizbežna.
Ne možete da je se oslobodite.
Vidite, razlika između stvarnosti i iluzije
je u tome kako nam se stvari
svesno čine i kakve su one u stvarnosti.
Svesno izgleda kao da je -
sviđa mi se francuski izraz za dugu "arc-en-ciel"-
čini se kao da je luk na nebu,
ili izgleda kao da sunce zalazi iza planina.
Svesno nam se čini, ali to se u stvari ne dešava.
Ali s tom razlikom
kako se stvari svesno čine i kakve stvarno jesu,
ne možete dati razliku u vezi sa postojanjem same svesti,
jer kada je postojanje svesti u pitanju
ako vam se svesno čini da ste svesni,
tada jeste svesni.
Mislim, ako mi gomila stručnjaka kaže:
"Mi smo veliki neurobiolozi i napravili smo studiju
o vama, Serl, i ubeđeni smo da niste svesni
već da ste vrlo pametno konstruisan robot",
ja ne pomislim: "Možda su ovi ljudi u pravu, razumete?"
Ne pomislim to ni za sekundu,
jer Dekart je možda mnogo grešio, ali je bio u pravu o tome.
Ne možete sumnjati u postojanje sopstvene svesti.
Dobro, to je prva karakteristika svesti.
Ona je realna i neizbežna.
Ne možete da je se oslobodite prikazujući je iluzijom
na način na koji to činite sa drugim iluzijama.
Dobro, druga karakteristika nam je
pravila tolike probleme,
a to je da sva naša svesna stanja
imaju svoj kvalitativni karakter.
Postoji nešto što se oseća kao da pijete pivo
što nije isti osećaj kao pri plaćanju poreza
ili pri slušanju muzike i taj kvalitativni osećaj
automatski proizvodi treću karakteristiku
naime, svesna stanja su po definiciji subjektivna
u smislu da postoje jedino kroz iskustvo
koje je doživeo neki čovek ili životinja,
neko biće koje ih je doživelo.
Možda ćemo moći da napravimo svesnu mašinu.
S obzirom da ne znamo kako naš mozak to radi,
nismo još u poziciji da napravimo svesnu mašinu.
Dobro, sledeća karakteristika svesti
jeste njeno pojavljivanje u objedinjenim svesnim poljima.
Tako ja nemam samo uvid u ljude ispred mene
i u zvuk svog glasa i u težinu mojih cipela
u odnosu na pod, već mi se to pojavljuje
kao deo jedinstvenog velikog svesnog polja
koje se proteže napred i nazad.
To je ključ razumevanja
ogromne snage svesnog stanja.
I to nismo u mogućnosti da stvorimo u robotu.
Razočarenje u robote proizlazi iz činjenice
da ne znamo kako da napravimo svesnog robota,
pa nemamo mašinu koja bi to mogla da uradi.
Sledeća osobina svesti
posle ovog veličanstvenog objedinjenog polja svesti,
jeste njena uzročna funkcija u našem ponašanju.
Dao sam vam naučnu demonstraciju dizanjem ruke,
ali kako je to moguće?
Kako je moguće da ta pomisao u mom mozgu
može da pomera materijalne objekte?
Odgovoriću vam.
Ne znamo detaljno da odgovorimo
ali znamo osnovni deo odgovora, a to je
postoji niz neuronskih nadražaja
koji završavaju tamo gde se acetilholin
luči na neuromotornoj ploči.
Oprostite što se koristim filozofskom terminologijom ovde,
ali kada se izlučuje na neuromotornoj ploči,
mnogo lepih stvari se dešava u jonskim kanalima
i prokleta ruka se diže.
Razmislite o tome što sam rekao.
Jedan isti događaj,
moja svesna odluka da podignem ruku
ima nivo opisa pri kojem ima sve ove
osećajne duhovne kvalitete.
To je misao u mom mozgu, ali u isto vreme
je on zauzet izlučivanjem acetilholina
i radi razne druge stvari
probijajući se iz motornog korteksa
dole preko nervnih vlakana u ruci.
To nam govori da je naš tradicionalni rečnik
pri raspravi o tim temama sasvim zastareo.
Jedan isti događaj ima nivo opisa
koji je neurobiološki i drugi nivo opisa
koji je mentalni, a radi se o istom događaju
i tako priroda funkcioniše. Tako je moguće
da svest funkcioniše uzročno.
Imajući to na umu
i prolazeći kroz sve različite karakteristike svesti,
vratimo se da bismo odgovorili na neke od ranijih prigovora.
Pa, prvo sam rekao da svest ne postoji,
da je to iluzija. Na to sam već odgovorio.
Mislim da to ne bi trebalo da nas zabrinjava.
Ali drugi prigovor ima neverovatan uticaj,
i možda još postoji, a to je:
"Ako svest postoji, to je nešto drugo.
To je zaista digitalni kompjuterski program koji se odvija u vašem mozgu
i da bismo kreirali svest
treba da imamo pravi program.
I da, zaboravite na hardver. Bilo koji hardver će poslužiti
pod uslovom da je dovoljno bogat i stabilan da izvodi program."
Znamo da je to pogrešno.
Svako ko je razmišljao o kompjuterima uopšte
može videti da je pogrešno, jer komputacija
je definisana kao manipulacija simbolima
o kojoj se obično razmišlja kao o nulama i jedinicama, ali može svaki simbol.
Dobijate algoritam koji možete programirati
u binarnom kodu, a to je definišuća osobina
kompjuterskog programa.
Ali znamo da je to čisto sintaktičko. To je simbolično.
Znamo da prava ljudska svest ima nešto više od toga.
Ima sadržaj osim sintakse.
Ima semantiku.
To sam tvrdio 30 -
o bože, ne želim da razmišljam o tome -
pre više od 30 godina,
ali postoji dublji argument u tome što sam vam rekao,
i ukratko ću vam ga reći, to je
da svest stvara od posmatrača nezavisnu stvarnost.
Ona stvara stvarnost novca, vlasništva, vlade,
braka, CERN konferencija,
koktel prijema i letnjih odmora
i to su sve tvorevine svesti.
Njihovo postojanje je zavisno od posmatrača.
Samo od činilaca svesti zavisi da je parče papira
novac ili gomila zgrada univerzitet.
Zapitajte se o komputaciji.
Da li je to apsolutno, kao što je sila i masa i gravitacijska privlačnost?
Ili da li je relativno zavisno od posmatrača?
Pa, neke komputacije su unutarnje.
Saberem 2 plus 2 da dobijem 4.
To se dešava bez obzira na to šta ko misli.
Ali kada izvučem svoj džepni kalkulator
koji obavi kalkulaciju, jedini unutarnji fenomen
je električno kolo i njegovo ponašanje.
To je jedini apsolutni fenomen.
Sve ostalo sami tumačimo.
Komputacija postoji samo u odnosu prema svesti.
Ili činilac svesti izvodi komputaciju
ili ima deo mašinerije koja dopušta matematičku interpretaciju.
To ne znači da je komputacija proizvoljna.
Potrošio sam dosta novca na taj hardver.
Ali imamo ovu stalnu zabunu
između objektivnosti i subjektivnosti kao svojstava stvarnosti
i objektivnosti i subjektivnosti kao svojstava tvrdnji.
I suština ovog dela mog izlaganja je ovo:
možete imati potpuno objektivnu nauku,
nauku s objektivnim tvrdnjama,
o domenu čije je postojanje subjektivno,
čije postojanje je u ljudskom mozgu
sastavljeno od subjektivnih stanja oseta
ili osećanja ili budnosti.
Zato prigovor da ne možete imati objektivnu nauku o svesti
jer je ona subjektivna, a nauka je objektivna, jeste igra reči.
To je loša igra reči o objektivnosti i subjektivnosti.
Možete objektivno tvrditi
o domenu koji je po prirodi subjektivan
i to je ono što rade neurobiolozi.
Imate pacijente koji imaju bolove,
i pokušavate da dobijete objektivnu nauku o tome.
Obećao sam da ću opovrgnuti tvrdnje tih ljudi,
i nemam previše vremena
ali dozvolite mi da opovrgnem još par.
Rekao sam da bi bihejviorizam trebalo da bude
jedna od velikih sramota naše intelektualne kulture,
jer je odbačen u momentu čim o tome razmišljamo.
Vaša mentalna stanja su identična sa vašim ponašanjem?
Pa razmislite o razlici između osećaja bola
i angažovanja u bolnom ponašanju.
Neću demonstrirati bolno ponašanje, ali mogu vam reći
da nemam nikakve bolove sada.
Dakle to je očigledna greška. Zašto su tako pogrešili?
Greška je u tome - i možete se vratiti i pročitati
literaturu o tome, možete to videti svaki put iznova -
oni misle da ako prihvatite neizbežno postojanje
svesti, odustajete od nauke.
Odustajete od 300 godina ljudskog progresa
i ljudske nade i svega ostalog.
A poruka s kojom vas želim ostaviti je
da svest mora postati prihvaćena
kao izvorni biološki fenomen
i utoliko predmet naučnih analiza
kao i bilo koji drugi fenomen u biologiji
ili što se toga tiče, u ostatku nauke.
Hvala vam mnogo.
(Aplauz)