Chris Anderson: Vítám Billa Gatese.
Bill Gates: Děkuji.
ChA: Jsem moc rád, že jste přijal pozvání, Bille.
O téhle pandemii jsme si v rozhovoru pro TED povídali
asi před 3 měsíci,
kdy bylo méně než – myslím, že to bylo na konci března –
tehdy bylo méně než 1 000 obětí v USA
a méně než 20 tisíc obětí na celém světě.
V tuto chvíli máme v USA 128 000 mrtvých
a na světě víc než půl milionu,
po třech měsících.
Po třech měsících.
Co se podle vás může stát do konce roku?
Studujete hodně modelů.
Jak podle vás může vypadat nejlepší a nejhorší scénář?
BG: Bohužel může nastat množství různých scénářů,
včetně toho, že s podzimem
se počet obětí může dostat až nad rekordní čísla
z dubna.
Pokud se nakazí hodně mladých,
ti nakonec znovu nakazí seniory,
nákaza se dostane do pečovatelských domů,
útulků pro bezdomovce,
do míst, kde už zemřela spousta lidí.
Pokud jde o inovace, k nimž se nejspíš ještě dostaneme –
o diagnostiku, léčbu, vakcíny –
rozhodně vidíme pokroky,
ale ne tak zásadní, aby něco změnily na tom,
že letošní podzim bude v USA možná hodně špatný.
Horší, než bych očekával ještě před měsícem.
Teď jsme do značné míry uvolnili omezení pohybu
a nošení roušek
a virus pronikl do řady měst,
kde předtím ve významné míře nebyl,
takže nás čeká náročné období.
Nepředpokládá se, že by počet úmrtí klesl
pod aktuálních asi 500 úmrtí denně,
ale reálně hrozí, že se tento počet zvýší
a denně bude umírat dokonce až 2 000 lidí jako dřív,
protože neomezujeme fyzický kontakt
a nemáme zvláštní režim
v takovém rozsahu jako v dubnu a květnu.
A jak víme, tento virus je částečně sezónní,
a tak se nákaza s podzimem,
kvůli teplotám, vlhkosti, častějšímu pobytu v uzavřených prostorách,
bude šířit snadněji.
ChA: Podle některých scénářů tedy v USA –
při extrapolaci aktuálních čísel –
můžeme mít ještě letos možná přes čtvrt milionu obětí,
pokud nebudeme opatrní,
a celosvětově se počet obětí do konce roku může vyšplhat
na miliony, v množném čísle.
Existují důkazy o tom, že nám teď skutečně pomáhají
vyšší letní teploty?
BG: Odborníci si nejsou naprosto jistí, ale je rozhodně logické,
že model institutu IHME při hledání vysvětlení,
proč květen nebyl horší,
pracuje s ročním obdobím, tedy s teplotou a vlhkostí.
Když se situace zlepšila a zvýšila se mobilita,
modely předpokládaly, že přibude případů nákazy a úmrtí,
a u modelu IHME se logicky trvalo
na zohledňování ročních období,
aby se vysvětlilo, proč květen neproběhl hůř
a proč červen neproběhl hůř.
Navíc sledujeme vývoj na jižní polokouli,
kde jsou roční období obráceně,
například v Brazílii.
Celá Jižní Amerika bojuje s obrovskou epidemií.
V jižní Africe se epidemie velice rychle rozšiřuje.
Zbývající země na jižní polokouli,
Austrálie a Nový Zéland,
naštěstí hlásí minimální počty případů,
a přestože se musí starat, aby se nezvyšovaly,
drží se na úrovni „Máme 10 případů,
to je problém, pojďme to řešit.“
Patří k těm skvělým zemím, které mají tak nízká čísla,
že se díky testům, karanténě a sledování
dokážou udržet velice blízko k nule.
ChA: Možná jim také pomáhá, že tam lidé mohou snáz omezit kontakty
a mají menší hustotu zalidnění.
Jisté je, že v těch zemích situaci řeší chytře.
BG: Ano, virus se šíří exponenciálně,
a tak má i pár dobrých kroků veliký význam.
Není to lineární záležitost.
Pokud je někde tolik případů jako tady v USA,
sledování kontaktů je také obrovsky důležité,
ale počet nemocných na nulu nedostane.
Pomůže ho snížit,
ale víc od něj čekat nemůžeme.
ChA: Ano, v květnu a červnu
byla čísla v USA o něco lepší, než předpovídaly některé modely,
podle hypotéz zčásti díky teplejšími počasí.
A nyní v USA pozorujeme nárůst případů,
který by se možná dal popsat jako poměrně znepokojivý.
BG: Ano, je to tak.
V oblasti řekněme New Yorku
počty případů stále o něco klesají,
ale v jiných částech země,
v tuto chvíli především na jihu,
rostou tak, že pokles jinde vyrovnají.
A počet pozitivně testovaných mezi mladými lidmi
je dnes vyšší i v porovnání s dřívějším stavem v hůře zasažených oblastech.
Z toho je zřejmé, že mladí prve do značné míry omezili pohyb
a starší se ještě mezi lidi v takové míře nevydali.
Nemocní jsou teď tedy velmi mladí,
ale protože lidé žijí ve vícegeneračních domácnostech
a pracují v pečovatelských domech,
situace se bohužel znovu zhorší,
jak kvůli zpoždění, tak kvůli přenosu
zpět do skupiny seniorů,
a počet úmrtí znovu poroste,
i když už výrazně klesl,
ze zhruba 2 000 na současných asi 500.
ChA: A klesl zčásti proto, že údaje o počtu obětí přicházejí
o tři týdny později než údaje o počtu případů, že?
A zčásti možná také proto,
že byla přijata některá účinná opatření
a v tuto chvíli se zdá,
že protože už o nemoci máme více informací,
celková úmrtnost reálně mírně klesá.
BG: Určitě, úmrtnost je vždycky nižší,
když systém není přetížený.
Když nestačily kapacity v Itálii,
ve Španělsku, zpočátku i v New Yorku
a rozhodně také v Číně,
systém nedokázal zajistit ani základní péči,
kyslík a podobně.
Podle studie, kterou naše nadace financovala ve Velké Británii,
má kromě remdesiviru prokázaný léčebný efekt
pouze jedna další látka,
což je dexametazon,
který u pacientů s těžkým průběhem nemoci
snižuje riziko úmrtí asi o 20 %.
A uvažuje se o použití řady dalších látek.
U hydroxychlorochinu nebyly zjištěny žádné pozitivní účinky,
takže ten je víceméně ze hry.
Několik studií stále probíhá.
Testuje se ale řada dalších látek,
mezi nimi konečně také monoklonální protilátky,
takže můžeme říct, že na podzim budeme mít širší arzenál možností.
S ohledem na počet úmrtí
je tedy dobrá zpráva, že už teď máme k dispozici určité inovace
a už na podzim budeme mít další.
Měli bychom dostat monoklonální protilátky,
do kterých já osobně vkládám největší naděje.
ChA: O tom bych chtěl za chvilku mluvit podrobněji,
ale nejprve bych rád shrnul téma počtu obětí.
Jaká podle vás je a bude
přibližná úmrtnost v zemi s dobře fungujícím zdravotnictvím,
řekněme v USA,
kde systém není přetížený?
Kolik procent ze všech případů?
Řekl byste, že méně než jedno procento?
BG: Kdybychom odhalili každý případ, tak ano,
bylo by to bezpečně pod jedním procentem.
Mluví se o hodnotách jako 0,4 či 0,5.
Pokud započítáme i lidi zcela bez příznaků,
patrně se dostaneme pod 0,5
a to je dobrá zpráva.
Toto onemocnění také mohlo mít úmrtnost 5 %.
Dynamika přenosu tohoto onemocnění
je ještě problematičtější, než předpokládali odborníci.
Máme spoustu presymptomatických a asymptomatických přenosů
a onemocnění nezpůsobuje kašel,
kterého by si u sebe lidé všimli.
Většina respiračních onemocnění přitom kašel způsobuje.
Tato nemoc se v raných fázích nešíří při kašli,
ale při zpěvu, smíchu, mluvení,
zvlášť od takzvaných superpřenašečů,
kteří vylučují veliké množství virů.
To je poměrně nová věc,
takže i experti musí přiznat, že toto je zaskočilo.
Počet asymptomatických přenosů a fakt,
že při přenosu nehraje významnou roli kašel,
tak jako třeba u chřipky nebo tuberkulózy.
ChA: Ano, v tom je tenhle virus ďábelsky mazaný.
Kolik procent ze všech přenosů
tvoří asymptomatické přenosy?
Slyšel jsem, že až polovina všech přenosů vlastně
může být presymptomatická.
BG: Ano, pokud jde o presymptomatické přenosy,
většina studií uvádí, že tvoří přibližně 40 %.
A pak tu jsou asymptomatické přenosy.
Množství viru v horních cestách dýchacích
přímo nesouvisí s příznaky.
Někteří lidé mají mnoho virů tam a velmi málo v plicích
a opravdu těžké příznaky, které člověka dovedou k lékaři,
způsobují viry právě v plicích –
i v jiných orgánech, ale hlavě v plicích.
Z hlediska šíření jsou nejhorší případy,
kdy mají lidé hodně virů v horních cestách dýchacích,
ale téměř žádné v plicích,
takže k lékaři nejdou.
ChA: Rozumím.
Když tedy k presymptomatickým přenosům
přičteme ty asymptomatické,
vyjde nám, že přes 50 % všech přenosů
obstarají lidé bez příznaků, že?
BG: Ano, kvantifikovat přenosy je tak složitější.
Samozřejmě jsme schopni odhalit určitá ohniska a podobně,
ale toto je velká neznámá, pokud jde o vakcíny:
Dokáže vakcína kromě toho, že zabrání propuknutí nemoci,
což se zjistí při klinických testech,
zabránit také tomu, abychom nemoc přenášeli?
ChA: Otázka vakcín
je velice důležitá, brzy se k ní dostaneme.
Ještě mě zajímá, jestli jsme o viru během posledních měsíců
získali jiné překvapivé informace,
které bychom do budoucna rozhodně měli zohlednit.
BG: Zatím jsme nedokázali popsat superpřenašeče,
určit jejich profil.
A možná to nedokážeme nikdy.
Možná je mnoho nespojuje.
Moc by pomohlo, kdybychom je dokázali určit,
protože jsou zodpovědní za většinu přenosů.
Je to malá skupina lidí, kteří vylučují veliké množství virů.
Bohužel je zatím identifikovat neumíme.
Způsob přenosu je záludný.
Když jsou lidé v prostoru, kde nikdo nemluví,
míra přenosu je podstatně nižší.
To zčásti vysvětluje, jak to funguje v letadlech,
kde se nákaza šíří, ale méně, než bychom při pobytu v takovém prostoru čekali.
Na rozdíl například od sborů nebo restaurací
totiž lidé v letadle nemluví tak hlasitě, a tudíž tolik nevydechují
jako v jiných uzavřených prostorech.
ChA: Hmm.
Co byste si pomyslel o morálce člověka, který by nastoupil do letadla
a odmítl si nasadit roušku?
BG: Pokud by to bylo jeho vlastní letadlo, neměl bych námitky.
Pokud by na palubě byli další lidé,
tyhle lidi by samozřejmě ohrožoval.
ChA: Organizace WHO
lidem na začátku pandemie nošení roušek nedoporučovala.
Měla obavy, že by se nedostávalo na zdravotníky v první linii.
Když se na to podíváme zpětně, byla to obrovská chyba?
BG: Ano.
Všichni experti litují, že roušky podcenili –
ono to souvisí s asymptomatickými přenosy, o nichž už byla řeč.
Kdyby lidé měli výrazné příznaky,
jako třeba u eboly,
nemoc by poznali a izolovali by se od ostatních,
takže by roušky nebyly potřeba.
Vzhledem k účinku roušek,
vzhledem k tomu, že zdravotnické roušky dodávají jiní dodavatelé
než běžné roušky,
vzhledem k tomu, jak snadno lze navýšit výrobu běžných roušek,
a vzhledem k tomu, že by roušky zabránily presymptomatickým
a asymptomatickým přenosům,
to chyba byla.
Ale nebylo to spiknutí.
Teď už zkrátka máme více informací.
Pokud jde o přínos roušek, ani dnes nejsou data tak přesná,
jak by se nám líbilo, ale přínos je významný.
ChA: Dobrá, já vám teď položím několik otázek
od členů naší komunity.
Ukážeme je na obrazovce.
Jim Pitofsky se ptá: „Myslíte si, že se omezení v USA uvolňují přečasně?
Pokud ano, co si v USA můžeme dovolit, jestliže pandemii chceme čelit odpovědně?“
BG: Otázka volby kompromisu
mezi výhodami řekněme chození do školy
a rizikem, že se lidé nakazí, protože chodí do školy,
je velice složitá
a pochybuji, že vůbec někdo může říct:
„Já vám povím, jak se tyhle kompromisy dělají.“
Víme, kde může docházet k přenosům
a že se virem mohou nakazit i mladí lidé,
kteří jsou součástí vícegeneračního řetězce přenosu,
to by mělo zaznít.
Čistě ze zdravotního hlediska
je uvolnění příliš liberální.
Z pohledu duševního zdraví
a přístupu k běžným zdravotnickým úkonům,
jako je očkování a další péče,
má uvolnění výhody.
Některá uvolnění podle mě přinesla větší rizika než výhody.
Například tak rychlé otevření barů.
Jsou bary tak důležité pro duševní zdraví lidí?
Snad ani ne.
Co se týče uvolňování, myslím si, že jsme ho neodhadli tak dobře,
jak teď odpovídá našim poznatkům,
a že si později uvědomíme, že jsme někde neměli otevírat tak rychle.
Ale potom tu je třeba otázka škol,
která podle mě ani z dnešního pohledu
není černobílá a těžko říct, jestli převažují rizika, nebo výhody
a jak přesně naplánovat například
podzimní provoz škol v centrech měst.
Obnovení výuky ve školách by přineslo ohromné výhody,
ale jak vyhodnotit rizika?
Ve městech, kde není mnoho případů,
má podle mě otevření škol přínos.
Ale může se stát, že se situace vyvine neočekávaně.
Může se stát, že počet případů vzroste a režim bude nutné změnit,
což není jednoduché.
Ale myslím si, že v USA budou i místa,
kde by se otevření škol nevyplatilo.
Tahle nemoc ještě zhoršila nespravedlnost
ve společnosti – o tom, jak se lidem daří,
rozhoduje typ práce, přístup k internetu,
schopnost školy zajistit online výuku.
Někteří duševně pracující lidé,
a často se to stydí přiznat,
jsou po zavedení práce z domova produktivnější
a vyhovuje jim flexibilní režim,
který domácí prostředí přináší.
A mají z toho hrozný pocit,
protože vědí, že spousta lidí má spoustu nejrůznějších potíží,
včetně jejich dětí, které nechodí do školy.
ChA: Je to tak. Pojďme k další otázce.
[Nathalie Munyampenda] „U nás ve Rwandě
se vyplatilo včasné přijetí systémových opatření.
Jaká opatření byste v této fázi navrhoval přijmout ve Spojených státech?“
Bille, já sním o dni, kdy vás jmenují koronavirovým carem,
který bude mít pravomoc mluvit k široké veřejnosti.
Co byste udělal?
BG: Nu, já a naše nadace
se asi nejlépe vyznáme v inovativních nástrojích.
Je zřejmé, že některá omezení byla uvolněna až příliš velkoryse,
ale v tomto se podle mě
mohli angažovat všichni.
Potřebujeme vedení, které dokáže přiznat,
že tu stále máme veliký problém,
a nebude ho chtít vlastně využít k získání politických bodů
postojem typu „Není to úžasné, co jsme dokázali?“
Ne, není to úžasné.
Spousta lidí včetně odborníků
si uvědomuje, že mnoho věcí nechápali,
a všichni si přejí, aby bylo před týdnem, aby to, co nakonec udělali,
udělali o týden dřív.
Naše nadace pracuje
na inovativních nástrojích,
na protilátkách, na vakcínách,
to je obor naší specializace.
Je to práce mimo soukromý sektor,
a tak máme určitou neutralitu a možnost pracovat se všemi vládami
a vybírat z mnoha společností.
To je důležité zvlášť u produktů s nulovým ziskem.
Na který vynaložit zdroje?
Z trhu žádný signál nedostaneme.
Musí přijít odborníci a říct: „OK, tuhle protilátku se vyplatí vyrábět.
Tuhle vakcínu se vyplatí vyrábět.“
V obou případech totiž máme velmi omezené výrobní kapacity.
Spolupracovat bude řada společností, což se normálně vůbec nedělá.
Jedna společnost produkt vymyslí
a potom ho začnou vyrábět závody mnoha dalších společností,
aby se nejlepší varianty vyrobilo co největší množství.
Takže já bych se zaměřil na koordinaci těchto věcí.
Ale potřebujeme vůdce, který nás bude včas informovat,
bude nohama na zemi,
půjde nám příkladem
a ještě bude podporovat inovace.
ChA: Z toho, jak o těchto věcech mluvíte,
vidím, že jste skvělý diplomat.
Díky, že jste odpověděl i na takovou otázku.
Vím, že jste v pravidelném kontaktu s Anthonym Faucim.
Většina lidí ho uznává jako skvělého odborníka na tuto problematiku.
Ale do jaké míry má svázané ruce?
Nemá možnost plně hrát roli,
kterou by v této situaci hrát mohl.
BG: Dr. Fauci vystoupil, když v médiích dostal prostor,
a udržel si prestiž,
přestože mluvil realisticky.
Měl možnost mluvit otevřeně.
Obvykle se v situaci, jako je tato, vyjadřuje především CDC.
Není to naprosto nezbytné,
ale při dřívějších zdravotních krizích
měli slovo především odborníci z agentury CDC.
Jsou pro tyto situace školení.
Je tedy trochu neobvyklé, že jsme se místo CDC
museli v takové míře spoléhat na Fauciho.
Fauci měl být ten vynikající vědec
s mimořádnými zkušenostmi hlavně v oblasti vakcín.
V určitém smyslu se stal tím, kdo dává obecné pokyny,
myslím tím epidemiologické pokyny,
a správným způsobem je vysvětluje, to znamená, že připouští:
„Ano, může přijít druhá vlna,
a proto musíme dodržovat tato pravidla.“
Nicméně je fantastické, že se jeho názory dostávají k veřejnosti.
ChA: Někdy.
Pojďme k další otázce.
Nina Gregory píše: „Jak vy a vaše nadace
přistupujete k etické otázce, kterým zemím vakcínu poskytnout nejdřív,
pokud ji tedy vytvoříte?“
Bille, v tomto kontextu nám možná povězte,
v jaké fázi vývoj vakcíny vůbec je
a co bychom všichni měli mít na paměti,
až budeme číst zprávy o vakcínách.
BG: Pokud budou účinné,
jako první budou k dispozici 3 vakcíny:
Moderna, kterou bohužel nebude jednoduché vyrábět ve velkém,
takže pokud se osvědčí, nejspíš bude především pro USA.
Potom AstraZeneca z Oxfordu
a Johnson & Johnson.
Tyto tři mohou být hotové nejdřív.
Data z testování na zvířatech
vypadají poměrně slibně,
ale ještě nejsou konečná,
zvlášť pokud jde o účinnost u seniorů.
Data z testování na lidech budeme mít během několika měsíců.
U těchto tří vakcín
budeme testovat bezpečnost a účinnost.
To znamená, že je budeme schopni vyrobit,
i když ne v takovém množství, jaké bychom chtěli.
Dokážeme je vyrobit do konce roku.
Jestli bude fáze III úspěšná
a jestli se ji podaří dokončit do konce roku,
to bych si netroufl tvrdit.
Ve fázi III se pečlivě zkoumá bezpečnostní profil
a účinnost.
Toto testování každopádně začne.
Dál se pracuje na čtyřech až pěti vakcínách jiného typu,
které jsou zhruba o tři nebo čtyři měsíce pozadu.
Vyvíjí je Novavax, Sanofi, Merck.
Pro řadu z nich financujeme
výrobní kapacity –
v současné době kvůli tomu probíhají složitá jednání –
abychom zajistili továrny speciálně na výrobu pro chudší země,
takzvané země s nízkými a středními příjmy.
Soustředit se budeme na konstrukty, které bude možné vyrábět ve velkém,
k nimž patří AstraZeneca a Johnson & Johnson.
Zaměříme se na ty, které jsou levné
a kterých dokáže jedna továrna vyrobit 600 milionů dávek.
V úvahu tedy přichází několik
vakcinačních konstruktů.
Neočekávám, že bychom vakcínu měli do konce roku,
to je opravdu optimistický scénář.
Ve hře je teď několik konstruktů
a mnoho látek se při testování obvykle neosvědčí.
ChA: Bille, je pravda, že kdybyste se neangažovali vy a vaše nadace,
vlivem dynamiky trhu by patrně došlo k tomu,
že jakmile by se objevila slibná kandidátská vakcína,
bohatší země by si víceméně rozebraly
celou první várku –
protože vyrobit vakcíny nějakou dobu trvá –
a že by nezbylo na chudší země?
A že vy tím,
že garantujete výrobu a kapacity na výrobu
některých kandidátských vakcín,
reálně vytváříte možnost,
aby aspoň část prvních dostupných vakcín
putovala do chudších zemí?
Chápu to správně?
BG: Neděláme to sami, ale ano,
hrajeme v této věci ústřední roli –
se skupinou CEPI,
Coalition for Epidemic Preparedness, kterou jsme založili.
A evropští lídři s tím souhlasí.
Máme znalosti na to, abychom jednotlivé konstrukty posoudili
a řekli: „Dobrá, kde na světě je továrna,
která je tohle schopná vyrábět?
Které továrně bychom měli dát peníze v první fázi?
A podle čeho určíme,
že je čas dát peníze jiné továrně?“
Protože pro nás pracují lidé
ze soukromého sektoru,
kteří se v těchto věcech opravdu vyznají,
a protože jsme v této oblasti důvěryhodným partnerem,
máme možnost činnost do značné míry koordinovat, zvlášť výrobu.
Podle tradice bychom očekávali,
že USA uvidí globální problém a začnou jednat.
Nic takového se ale zatím nestalo.
Mluvím s lidmi z Kongresu a administrativy o tom,
jestli by v dalším zákoně o pomoci
nebylo možné třeba jedno procento pomoci přidělit na nástroje,
z nichž by měl užitek celý svět.
A může to vyjít.
Tato situace je ale nešťastná,
je tu jisté vakuum,
na které svět není zvyklý,
a tak se spousta lidí, včetně nás v nadaci,
snaží přispět k vytvoření nějaké strategie,
která myslí i na chudší země,
kde zemře velká část všech obětí
a které silně pocítí negativní důsledky,
mimo jiné přetížení systému zdravotnictví.
I když v Evropě a USA zemřelo obrovské množství lidí,
největší část obětí zemře v rozvojových zemích.
ChA: Chtěl bych být mouchou na stěně u vás doma
a slyšet, jak s Melindou mluvíte o tom všem,
co bych asi nazval etickými „zločiny“,
které páchají lídři, kteří by měli jednat úplně jinak.
Dávat lidem špatný příklad nenošením roušky je jedna věc,
ale neujmout se role, když svět potřebuje pomoct
v boji se společným nepřítelem,
kdy bychom měli reagovat jako lidstvo,
a místo toho…
mezi zeměmi rozdmýchat opravdu ošklivou tahanici,
například o vakcíny.
To je zkrátka…
Historie to bude hodnotit přísně.
To je jednoduše otřesné.
Nemyslíte? Nebo mi něco uniká?
BG: Řekl bych, že to není tak černobílé.
Na základní výzkum
pro vývoj těchto vakcín daly USA mnohem víc peněz
než kterákoli jiná země.
A tento výzkum není nijak omezený.
Není to tak, že by existovala nějaká licence typu
„Když použijete naše peníze, platíte USA poplatek.“
Z prostředků, které plynou na výzkum, mají prospěch všichni.
Z financí, které jdou do továren, mají prospěch jen USA.
Problém je v tom, že na ostatní globální zdravotní krize USA reagovaly jinak.
Mají jasně největší podíl na vymýcení pravých neštovic,
jasně největší podíl na vymýcení dětské obrny,
spolu s důležitými partnery, jakou jsou CDC,
WHO, Rotary, UNICEF, naše nadace.
Takže svět… ještě musím zmínit boj s HIV
pod vedením prezidenta Bushe, i když s podporou obou stran,
a vznik fantastického programu PEPFAR.
To všechno zachránilo desítky milionů životů.
Svět proto automaticky očekával,
že Spojené státy budou minimálně hlavním aktérem,
pokud jde o financování, strategii, zajišťování továren pro celý svět,
i kdyby to dělaly jen proto, aby zabránily návratu infekce na své území
nebo aby fungovala globální ekonomika,
protože pro zachování pracovních míst
v USA je důležitá poptávka z jiných zemí.
V tuto chvíli je tedy svět v situaci,
která je značně nejistá, neví se, co ji pomůže vyřešit,
a kdy vlastně chybí velení.
To nejhorší, co se stalo, odchod USA z WHO,
je problém,
který se snad za nějakou dobu podaří napravit,
protože koordinace přes WHO je nezbytná.
ChA: Přečtu vám další otázku.
Ali Kashani píše: „Ví se o nějakých postupech,
které se při této pandemii ve světě osvědčily mimořádně dobře?“
BG: Je ohromně zajímavé, že kromě rychlého přijetí opatření
výborně funguje také sledování saturace
u pozitivně testovaných lidí,
myslím tím saturaci krve kyslíkem.
Stačí k němu velmi levný měřič
a díky měření je pacienty možné odeslat do nemocnice poměrně brzy.
Zvláštní je, že pacienti sami nepoznají, kdy jde do tuhého.
Má to zajímavý fyziologický důvod, ale ten tu nebudu rozebírat.
Německu se díky tomuto typu sledování pacientů
podařilo udržet poměrně nízkou úmrtnost.
Pokud jde o péči ve zdravotnických zařízeních,
zjistilo se, že se zpočátku až příliš používaly ventilátory,
ač s nejlepšími úmysly, a že se používaly
v nesprávném režimu.
Dnes už lékaři vědí mnohem lépe, jak k léčbě přistupovat.
Většina těchto věcí podle mě platí celosvětově.
Sledování saturace pro včasné odhalení zhoršení
se nejspíš obecně rozšíří,
ale začali s ním v Německu.
Úspěšný je samozřejmě i dexametazon,
a naštěstí je i levný, podává se orálně
a jsme schopni ho vyrábět víc.
I ten se bude používat celosvětově.
ChA: Bille, rád bych se vás zeptal,
jaká je tato doba pro vás osobně.
Protože i když každý, kdo s vámi stráví trochu času,
naprosto zřetelně vidí, jaký máte zápal a že máte ty nejlepší úmysly,
z nějakého podivného důvodu se o vás šíří konspirační teorie.
Informoval jsem se u společnosti Zignal,
která monitoruje sociální média.
Dozvěděl jsem se, že myslím jen na Facebooku lidé do dnešního dne
zveřejnili více než čtyři miliony příspěvků,
které vás spojují s nějakou konspirační teorii o koronaviru.
Četl jsem o průzkumu, podle něhož více než 40 % republikánů
věří, že vakcína, se kterou přijdete,
lidem jakýmsi způsobem implantuje čip, který umožní sledovat jejich polohu.
To číslo mě naprosto šokuje.
A někteří lidé tyto teorie berou dost vážně,
některé z nich se dokonce dostaly do vysílání Fox News a tak dále.
Někteří lidé je berou tak vážně,
že přicházejí s dost ošklivými hrozbami a podobně.
Vypadá to, že se vám tyto věci daří brát s nadhledem,
ale málokdo asi byl v podobné pozici.
Jak to nesete?
V jakém světě to proboha žijeme,
když se mohou šířit takové dezinformace?
Co můžeme udělat, aby se změnil?
BG: Nejsem si jistý.
Konspirační teorie
jsou pro mě novinka.
Víte, s Microsoftem byly spojené kontroverze,
ale přinejmenším měly vztah k reálnému světu.
Řešilo se, jestli Windows padají častěji, než je normální,
řešily se antimonopolní záležitosti.
Ale tehdy jsem věděl, o co jde.
Když přišlo tohle, musím říct,
že jsem o tom automaticky začal žertovat.
Lidé mi říkali, že to je vážně nevhodné,
protože jde o velice vážnou věc.
Kvůli těm teoriím totiž lidé mohou ve větší míře odmítat očkování.
Až přitom budeme mít vakcínu,
bude to jako s rouškami –
když ji přijme velký počet lidí,
zvlášť pokud to bude vakcína bránící přenosu viru,
očkování velkého počtu lidí
obrovsky pomůže celé komunitě.
Takže vlastně moc nevím,
co bych měl říct nebo udělat,
protože s tím konspiračním prvkem nemám zkušenost.
A dá se vůbec říct něco,
co těm teoriím nedodá na hodnověrnosti?
Vzhledem k tomu, že o mém úmyslu mikročipovat lidi
mluvila komentátorka Fox News Laura Ingraham,
mě výsledky toho průzkumu příliš nepřekvapují – lidé zkrátka uvěřili tomu,
co slyšeli v televizi.
Je to bláznivé.
A lidé zjevně hledají jednodušší vysvětlení než ta,
která najdou ve virologických studiích.
ChA: Nu…
TED je nepolitická organizace, ale ctí pravdu.
Řekl bych asi toto:
Lauro Ingraham, dlužíte Billu Gatesovi omluvu a odvolání těch nesmyslů.
Jednoznačně.
A pokud kohokoli z vás,
kdo nás sledujete, napadlo, že je tento člověk zapletený do nějakého spiknutí,
nechte se vyšetřit.
Na psychiatrii.
My, kteří Billa známe dlouhá léta
a víme, s jakým nasazením a zápalem pracuje, můžeme potvrdit,
že vám přeskočilo.
Neřešte nesmysly
a pojďme společně řešit skutečný problém – jak zvládnout tuto pandemii.
Vážně.
Má někdo na chatu návrh, pozitivní návrh,
jak se zbavit konspiračních teorií?
Protože ony se vzájemně posilují.
Rád bych na to poukázal, protože to vypadá,
že jsem sám součástí té konspirace.
Prostě, jak to udělat, abychom znovu žili ve světě,
kde se dá informacím věřit?
Musíme na tom zapracovat.
Má někdo z komunity další otázku?
Aria Bendix z New Yorku píše:
„Co byste vy osobně doporučil lidem,
kteří v době nárůstu počtu případů chtějí snížit riziko, že se nakazí?“
BG: Pokud máte práci,
kterou můžete dělat doma,
odbývejte schůzky přes digitální nástroje.
A třeba i některé společenské aktivity.
Já s mnoha přáteli komunikuji přes videohovory.
S přáteli v Evropě se uvidíme kdovíkdy,
ale pravidelně si voláme.
Pokud dost omezíte kontakty,
velké riziko vám nehrozí.
Větší nebezpečí nákazy hrozí, pokud se setkáváte s mnoha lidmi,
ať už pracovně, nebo společensky.
Doufám, že především v komunitách, kde jsou větší počty případů,
údaje o mobilitě ukážou,
že i když to není povinné, lidé na situaci reagují
a kontakty mimo domov omezují na minimum.
ChA: Bille, rád bych se zastavil také u tématu filantropie.
V této oblasti je samozřejmě mimořádně aktivní vaše nadace,
ale mě by zajímala filantropie obecně.
Vy jste zakladatelem iniciativy Giving Pledge,
v rámci které se řada miliardářů zavázala,
že před smrtí nebo po smrti věnují na charitu polovinu svého majetku.
Ale ono to vůbec není snadné.
Věnovat někomu tolik peněz není jednoduché.
Pokud se nemýlím, od vzniku iniciativy Giving Pledge –
vznikla někdy před 10 lety, nevím to přesně –
od vzniku této iniciativy se váš vlastní majetek zdvojnásobil,
přestože jste předním světovým filantropem.
Je skutečně tak těžké
věnovat peníze takovým způsobem,
aby opravdu měnily svět k lepšímu?
Nebo by světoví dárci,
a zvlášť ti skutečně bohatí světoví dárci,
měli dodržovat jakýsi harmonogram
ve stylu „Tohle je procento mého majetku, které dám ročně,
s postupujícím věkem ho možná zvýším,
jestli chci filantropii brát vážně,
musím dávat – a musím přijít na způsob,
jak to dělat efektivně?“
Je to nefér, naivní otázka?
BG: Bylo by skvělé darování urychlit.
Cílem Gates Foundation i iniciativy Giving Pledge je
pomáhat lidem najít projekty, které jim jsou blízké.
K dobročinnosti lidi vedou emoce.
Ano, důležitá jsou i čísla,
ale projektů a potřeb je nepřeberné množství.
Člověk si projekt vybere podle toho, že zná někoho nemocného,
že zná někoho, kdo postrádá sociální služby,
podle toho, co může pomoct vymýtit rasismus…
Vybere si projekt, který se ho hodně dotýká.
A je jasné, že některé dary nemají efekt.
Musíme se snažit o to, aby filantropové měli vyšší ambice.
Pak tu je společná filantropie,
kterou vy podporujete v rámci projektu Audacious.
Vedle toho funguje čtyři nebo pět dalších skupin, které spojují dárce.
To je fantastická věc,
protože dárci se od sebe vzájemně učí,
vzájemně si dodávají sebedůvěru
a mají dobrý pocit: „Já dám X, přispějí další čtyři lidé,
a hned dokážeme víc.“
Taková pomoc navíc dárce může bavit snad i v případě, že něco nevyjde:
„Tak tenhle dar nepadl na úrodnou půdu,
ale pojďme to zkusit znovu.“
Takže ano, líbilo by se mi,
kdyby filantropové byli aktivnější.
Když už se do toho lidé pustí,
mají z toho radost, mají pocit uspokojení,
mohou si vybrat, které členy rodiny zapojí.
Nás s Melindou moc baví pracovat společně a společně se učit.
V některých rodinách se do různých činností zapojují také děti.
Někdy jsou děti hlavní silou.
Když máte hodně peněz,
pořád máte dojem, že milion dolarů je velká částka,
když ale máte miliardy,
měli byste darovat stovky milionů.
Je vlastně moc hezké, že vaše osobní výdaje
zůstávají na úrovni, kde byly dřív.
To je ze společenského hlediska poměrně vhodné.
Ale výdaje na charitu byste měli zvýšit,
protože jinak dojde na poslední vůli
a vy dary nebudete moct směrovat a neužijete si je tak, jak byste mohli.
Takže aniž bychom – nechceme nic nařizovat,
ale já bych filantropy stejně jako vy rád inspiroval,
aby projekty, které je osloví, a příležitosti hledali
podstatně rychleji než v minulosti.
Protože ať jde o rasovou rovnost, nemoci, nebo jakýkoli jiný sociální problém,
inovativní řešení, která filantropové mohou použít a rychle uskutečnit
a která, pokud se osvědčí, může vláda podpořit a rozšířit,
to jsou řešení, která zoufale potřebujeme.
Potřebujeme výraznou naději a výrazný pokrok –
očekávání jsou vysoká –
potřebujeme vyřešit velmi palčivé problémy.
ChA: Pro většinu filantropů, i pro ty nejštědřejší,
je obtížné dát na charitu ročně víc než přibližně procento majetku.
A přitom právě nejbohatší lidé světa mají často přístup
ke skvělým možnostem investic.
Majetek mnoha z nich za rok vzroste o sedm nebo deset procent.
Není to tak, že pokud skutečně chcete dát
půlku majetku na dobročinné účely,
v určité fázi musíte začít plánovat, že ročně věnujete pět, šest, sedm, osm,
deset procent svého majetku?
Není právě toto správný přístup a systém?
BG: Jsou lidé jako Chuck Feeney,
který šel dobrým příkladem
a dal na dobrou věc všechny peníze.
I my s Melindou uvažujeme,
jestli bychom peníze neměli dávat rychleji.
Jak říkáte, máme velmi dobré příjmy z investic,
z různých zdrojů.
V oblasti technologií se obecně daří,
dokonce i letos,
což je jeden z velkých paradoxů
současné situace ve světě.
A myslím si, že se očekává, že bychom zrychlit měli
a že je důvod zrychlit.
Vláda se o všechny potřeby nepostará.
Ano, k dispozici je spousta vládních prostředků,
ale je třeba pomoct, aby se využily správně,
a hledat místa, která potřebují větší podporu.
A pokud jsou lidé ochotní pomáhat rozvojovým zemím,
tam nejsou vlády,
které si mohou dovolit tisknout šeky na 15 procent HDP,
a situace lidí je tam čistě z ekonomického pohledu,
i když zapomeneme na pandemii,
tragická.
Tento stav v těchto zemích
zhruba o pět let zbrzdí další pokrok
a v několika případech dokonce přímo ohrožuje
jejich stabilitu.
ChA: Bille,
máte můj obdiv za to, co jste s Melindou dokázali.
Zvolili jste si těžkou cestu,
věnujete se mnoha různým věcem,
investujete veliké množství času do aktivit, které mění svět k lepšímu,
a rozhodně také spoustu peněz a spoustu osobní energie.
Je to obdivuhodné
a jsem vám vděčný, že jste si na nás dnes udělal čas.
Moc vám děkuji a přeji vám hodně štěstí,
protože vaše schopnosti a zdroje budou do konce roku zapotřebí
víc než kdy předtím.
BG: Díky, práce mě baví a jsem optimista, takže díky, Chrisi.