כשגדלתי בניו ג'רזי
אני חלמתי שיהיה לי דרכון לכל מקום.
זה היה המפתח שלי לאפשרות
לראות ארצות חדשות ולפגוש אנשים חדשים
ולחוות במיוחד את הקצוות,
קצות כל שדה, כדי שתוכלו
להבין את מקומו של כל מה שבאמצע.
השגתי את הדרכון הזה בתור כתבת זרה
בשירות חדשות ABC ו BLOOMBERG TELEVISION.
הוא פילס דרכי לראות את החיים ברפובליקה האיסלמית.
הוא פילס דרכי לצוד שודדי ים בסמוך לחופי סומליה.
הוא פילס דרכי ללב ליבה של המהפכה
בכיכר תחריר.
וכפי שאמר גארמן, לאן שאלך
אני מנסה ללכוד את התרבות בצילומים.
בדווחי החדשות, אך גם עבור עצמי,
אני רושמת אותם בדפדפת כמו זאת.
זאת התלוותה אלי מלונדון לקאטמנדו.
וזה צילום של מה שבפנים.
שם, באמצע, جعل أحلامك الحقيقية , באופן מילולי, הגשם חלומותייך.
זה לקוח מפרסום למשכנתא בטוניסיה.
ושם מימין, "רידה אללה אל וולידאין"
חברתי סולף בירדן כתבה את זה
לזכרו של אביה.
הוא מושג ערבי מוסלמי לקרמה
המיוחדת המתקבלת, ברכת אבות,
מועברת מאם או אב לילד.
עמית שלי מטורקיה כתב את זה:
"דאליה הרגון בייראם" , כשאתה מטורף כל יום הוא סעודה.
במילים אחרות, אם אתה מספיק משוגע,
אתה יכול להשיג כל מבוקשך.
الاندفاع يأتي من الشيطان זה ערבית ל...
"כל דבר נחפז מדי, מקורו ודאי מהשטן."
זה קצת מטושטש, "פרטזרטזיר פרטזרטזור."
התעלה והביא עימך אחרים.
ומתחת זאת:
"וונך גי'שטק, וורו פרסי אן גו ליני."
האמין שמה שאמת ושצודק יצליח לבסוף.
למדתי את זה מהמארגנת ב- TEDX קריסטין.
והאחרון: " סטימוה ג'יאטה".
הוא פתגם הודי:
"האמת צריכה לנצח, יהיו המפסידים אשר יהיו."
בטיולים בעולם אתה ממלא הרבה מחברות,
ולומד הרבה וגם
עצם העיתונות לבדו מפתח אותך,
מעניק לך שיעורי חיים,
ואני כל כך אסירת תודה לכל אלה שאני
רציתי לחלוק עימכם חלק מהם היום.
לכן הנה חמישה דברים שלמדתי
בתור כתבת זרה שגם אתם יכולים.
מס' 1: מראית עין תוכל להיחשב לא פחות מכוונה.
זה לא רק מה שאתה מתכוון לעשות אלא מה שאתה מקרין
שיוכל לדרדר אותך או לחלץ אותך מצרה.
למדתי את זה בנסיעה לסעודיה.
נחתתי באמצע הלילה,
עשיתי את דרכי לריאד לבדי,
וקלטתי , שבגלל המראה שלי
עלי להיות זהירה במיוחד.
אם את אישה מערבית ונראית זרה בסעודיה
לרוב אנשים לא יתעסקו איתך.
בגין המראה הכהה שלי יש לי מיזוג
של פנים מזרחיות והתנהלות מערבית.
ואני הייתי צריכה להיות רגישה לאופן שבו היה ניתן לפרש את זה.
עלי היה להיות קשובת מצב.
אולי עלי לרכך מעט את דיבורי או לשמור פרופיל נמוך.
ואני פשוט התייחסתי לזה כאל הנחת ידי על
מתג עוצמת ה-"אני" ולכוון מעט
רק כדי לוודא שאשאר מוגנת.
מס' 2: פחד גדל עם ריחוק.
ככל שאתה רחוק יותר מדבר מה,
כך הוא נדמה למפחיד יותר.
ואני למדתי את זה במרוצת הזמן, בנסיעותיי ללבנון,
ארץ שדרך שיגרה נמצאת על סיפה של מלחמת אזרחים.
הכל רגוע ופתאום,
הפגזה בביירות או קרב יריות על הגבול.
וכל יום מפלגות שונות נושפות אלו בעורפן של אלו חמושות עד לשיניים.
ומרחוק זה יכול להיראות די מפחיד,
במיוחד כשהכל איזו בועה גדולה של פחד,
ושדה התעופה סגור,
ואתה צריך להסיע את עצמך לתוך ביירות.
אך כשאתה מתקרב אפשר למקם את הפחד.
להפריד את האמיתי מתוך ההגזמות.
לצלצל לאנשים שמכירים את השטח.
לחשוב כיצד לשמור על עצמך.
ובאופן כללי, לקבל תחושה של
העוצמה האובייקטיבית, לא הפחד הסובייקטיבי.
וזה ישים לדברים רבים בחייכם.
בבית, בעבודה, דברים רבים שנראים כמאיימים,
נראים כעוד יותר מאיימים מרחוק,
כי הפחד מוגבר על ידי מרחק.
אם תתקרבו קרוב, תוכלו לחוש
מה אמת ומה הגזמה.
אפשר למקד את האיום,
לתקוף מה שצריך ולשמור על עצמך.
מס' 3: אין זה מי או מה שאתה מכיר.
זה כיצד אתה פועל. באיזו נחישות ובאיזו חוכמה.
החיים, כמו העיתונות, הם לא משטר עקרונות מושלם,
אך המאמץ נחשב.
כשהתחלתי במדיה בעיר ניו יורק,
לעיתים קרובות שמעתי אנשים אומרים,
"זה מי שאתה מכיר, לא מה שאתה יודע."
ואני פשוט לא האמנתי כי לא הכרתי אף אחד.
הוריי היו מהגרים, כולנו התחלנו מאפס.
והייתי מוכרחה להאמין שזה לא היה נכון.
ואז ידידי המפיק, דויד כ"ץ,
ברגע נפלא של שיחה פונה אלי ואומר,
"לרה, אין זה מי את מכירה או מה שאת יודעת,
זה כמה קשה שאת עובדת. כמה קשה, כמה חכם.
כי אם תעשי את זה נכון, תלמדי מה שאת צריכה ללמוד.
ותפגשי מי שאת צריכה לאורך הדרך.
במזרח התיכון יש מילה לכל ההשפעה,
כל היתרונות שרוחשים מהכרת האנשים הנכונים
ומלהיות מסוגל למשוך בחוטים הנכונים.
המילה היא: ווסטה.
משתמשים בה הרבה.
איך ההוא השיג ויזה? ווסטה.
איך ההיא התקבלה לאוניברסיטה? ווסטה.
איך החברה האלה בנו מפעל על החוף? ווסטה.
כולם שונאים את זה, כולם רוצים את זה.
אך האמת היא, אם תעבוד קשה ותעבוד חכם,
תוכל להקים לך רשת, להפעיל את הווסטה שלך,
לנצל את הווסטה שלך לטוב ולא לרע.
אך אם אתה פשוט תרים ידיים
כי לא נולדת לתוך הווסטוקרטיה,
זה כניעה בטרם עת.
מס' 4: אתה מחטיא ב-100% מהזריקות לסל שאתה לא זורק,
וגם חלק מאלה שכן.
זה בהשאלה מווין גרצקי,
אך הרעיון הוא שעליך לנסות בלנטוש
ולשוב חזרה, לא מפוחד ולא מצולק
כשזה לא מצליח.
עלי להזכיר לעצמי זאת כל פעם
שאני שואפת לראיון בעל התבלטות גבוהה.
רציתי לראיין את הנשיא של סומליה.
משמעה, להגיש בקשה, למצוא את אנשיו,
איש קשר שהכיר את אנשיו,
להגיע לקרן אפריקה בליווי צלמים,
ואז לשבת ולחכות.
וכשאתה בעיצומה של השתדלות
ואינך בטוח אם זה יצליח או לא,
התחושה יכולה להיות די רעה.
והתחושה יכולה להיות הרבה יותר גרועה אם זה לא מסתדר.
בפעם ההיא זה הסתדר. אבל בפעמים אחרות זה לא.
והמפתח הוא להתעשת.
להתייחס אל הנצחונות כאל ההפסדים.
לחשוב שאתה מפנה חלק מכשלונות
החיים ההכרחיים הצידה.
אל תיחלשו ואל תחדלו מלנסות.
מס' 5, האהוב עלי: אנשים טובים מכפי שאתה חושב.
הם אינם מלאכים, הם אינם מושלמים,
אך הם טובים מכפי שאתה חושב.
וזאת משום שרוב הזמן
אנו נוטים למלא את החסר
של הלא ידוע לנו בשליליות.
כולנו היושבים כאן בקהל,
אנחנו יכולים לראות מישהי לבושה היטב
ולחשוב שהיא סנובית,
או לראות מישהו עסוק מעל ומעבר
ולהניח שהוא מלא בעצמו,
כי אנחנו ממלאים את החסר בשליליות
כשאנחנו לא חייבים.
למשך דורות תחת חוסני מובארק במצרים,
המיעוט הנוצרי הקופטי והרוב המוסלמי
תקפו אלה את אלה.
היה הרבה חוסר אימון, אלימות גוברת,
הפצצות, יריות וכל מי שהיה
אחראי לזה, מי שעמד מאחרי זה,
פרס שמיכה של חוסר אימון
והנחות שליליות
מעל לשתי קהילות אלו.
ואז הרגעים הכי יפים של המהפכה
בכיכר תחריר: הם קרבו אלו לאלו.
היו נוצרים חגים סביב לכיכר,
שומרים על הליבה,
בעוד המוסלמים כרעו ארצה בתפילה.
ואז למיסת יום ראשון היה זה הפוך.
היו המוסלמים מגנים על הליבה,
בעוד הנוצרים כרעו לתפילה.
מהרגע שהיו במרחק מגע ובאותו צד של המתרס,
הם חדלו מלעשות אותן השערות שליליות.
המילה לאדם אופטימי בארמנית
היא לאבאדס - רואה הטוב.
חפשו את הטוב באנשים,
למענך ולמענם.
איני אומרת להיות תמימים.
איני אומרת אל תהיו זהירים.
אני פשוט אומרת שאין תכלית בלראות חושך
וצללים כשאין צורך.
במיוחד כשהם אינם .
אז לסיכום, איך אני מפרשנת מציאות?
הופכת אמת לטלביזיה או לפחות מנסה?
על ידי ספיגת כל מה שאוכל על אנשים
ועל המקומות סביבי ואז לעשות
כל מה שאוכל להעביר את תמציתם.
ועושים זאת על ידי הפעלת
האמפטיה, הכנות, הדחף, הענוה והכבוד שלך.
על ידי הכרת העת לבקש עזרה,
כשאתה מעל הראש שלך,
וכיצד לבקש עזרה בחן ובהערכה
ומתוך הנכונות להתבדות.
זה מה שלמדתי בעבודה שלי.
זה מלוה אותי לאורך חיי
ואני עשירה הרבה יותר משום כך.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)