Privește această imagine.
Ce ar putea fi asta?
Un monstru înfricoșător?
Doi urși prietenoși?
Sau cu totul altceva?
Timp de aproape un secol,
zece pete de cerneală ca acestea au fost utilizate
drept test de personalitate aproape mistic.
Ținut mult timp secret pentru psihologi și pacienții lor,
se spune că misterioasele imagini pot schița tiparele minții unei persoane.
Dar ce ne pot spune cu adevărat petele de cerneală
și cum funcționează acest test?
Inventat la începutul secolului XX de psihiatrul elvețian Hermann Rorschach,
testul Rorschach nu constă în lucrurile pe care le vedem,
ci mai mult în abordarea generală a percepției.
În calitate de pictor amator,
Hermann era fascinat de modul în care percepția vizuală variază la oameni.
El a păstrat acest interes și în facultatea de medicină,
unde a învățat că toate simțurile noastre sunt strâns legate.
A studiat cum procesul percepției nu doar înregistrează simțurile,
dar le și transformă.
Iar atunci când a început să lucreze ca psihiatru în estul Elveției,
a început să elaboreze o serie de imagini ciudate
pentru a pătrunde în acest proces enigmatic.
Folosind picturile sale cu pete de cerneală,
Rorschach a început să interogheze sute de subiecți sănătoși
și pacienți psihiatrici cu aceeași întrebare:
ce ar putea fi asta?
Însă, nu ce au văzut subiecții testului era cel mai important pentru Rorschach,
ci mai curând felul în care aceștia au abordat sarcina.
Pe ce părți ale imaginii s-au concentrat sau le-au ignorat?
Au văzut imaginea mișcându-se?
I-au ajutat culorile de pe unele pete de cerneală în formularea răspunsului
sau i-au deranjat și i-au copleșit?
A creat un sistem de codificare a răspunsurilor oamenilor,
reducând marea varietate a interpretărilor la un număr rezonabil.
Acum avea măsurători empirice pentru a cuantifica toți subiecții testați:
cei creativi și cu imaginație,
cei orientați spre detalii, observatorii imaginii de ansamblu
și participanții flexibili capabili să-și adapteze abordarea.
Unii oameni se blocau,
oferind același răspuns la mai multe pete.
Alții ofereau descrieri neobișnuite și încântătoare.
Răspunsurile variau ca și petele de cerneală,
ce ofereau diverse tipuri de probleme de percepție,
unele mai ușor de interpretat decât altele.
Dar analizând abordarea generală a participanților testului
s-au descoperit perspective reale în psihologia lor.
Pe măsură ce Rorschach testa tot mai mulți oameni,
au început să se adune tipare.
Subiecții sănătoși cu aceleași personalități
deseori aveau abordări foarte asemănătoare.
Pacienții ce sufereau de aceeași boală mintală
s-au manifestat în mod similar,
făcând testul un mijloc sigur de diagnosticare.
Acesta putea diagnostica chiar și unele boli
dificil de identificat cu alte metode disponibile.
În 1921
Rorschach a publicat sistemul său de codificare lângă cele zece pete
ce ofereau cele mai nuanțate imagini ale abordării perceptuale ale oamenilor.
În următoarele decenii,
testul a devenit foarte popular în țări din toată lumea.
În anii '60
acesta a fost folosit oficial de milioane de ori doar în SUA.
Din nefericire, în mai puțin de un an după publicarea testului,
Hermann Rorschach a murit subit.
Fără ca inventatorul său să-l monitorizeze,
testul pentru care a adunat metodic atâtea informații pentru a-l susține
începuse să fie utilizat în tot felul de speculații.
Cercetătorii au făcut testul criminalilor de război naziști,
sperând să descopere rădăcinile psihologice ale crimelor în masă.
Antropologii au arătat imaginile comunităților îndepărtate
ca un test de personalitate universal.
Angajatorii au luat decizii prejudecate bazate pe grafice de decodare reductive.
Odată ce testul a părăsit spitalele și a intrat în cultura populară,
reputația sa printre personalul medical s-a diminuat,
iar petele începuseră să iasă din utilizarea clinică.
În prezent, testul rămâne controversat,
și mulți oameni presupun că s-a dovedit a fi netemeinic.
Dar în 2013, o analiză majoră a cercetărilor existente ale lui Rorschach
a arătat că dacă e folosit corect, testul oferă rezultate corecte,
ce pot ajuta în diagnosticarea bolilor mintale
sau în conturarea profilului psihologic al unui pacient.
Acesta nu e o cheie unică spre mintea umană;
niciun test nu este.
Dar abordarea sa vizuală și lipsa unui răspuns corect
continuă să ajute psihologii să creeze o imagine mai nuanțată
a modului în care oamenii văd lumea.
Aducându-ne un pas mai aproape
de înțelegerea tiparelor din spatele percepțiilor noastre.