Nézd meg ezt a képet!
Vajon mit ábrázol?
Egy félelmetes szörnyeteget?
Két barátságos medvét?
Vagy valami egészen mást?
Majdnem egy évszázada
tíz ehhez hasonló tintafoltot használnak
egy szinte misztikus személyiségteszthez.
A sokáig csak pszichológusok és betegeik számára hozzáférhető képekről
azt állították, hogy megmutatják, hogyan működik az emberi agy.
De ugyan mit mutatnak meg ezek a tintafoltok,
és hogyan működik ez a teszt?
Hermann Rorschach svájci pszichiáter alkotta meg a tesztet a 20. század elején.
A Rorschach-teszt valójában nem arról szól, amit látunk,
inkább arról, hogyan érzékelünk.
Amatőr művészként
Hermannt elbűvölte mennyire másként érzékelik az emberek azt, amit látnak.
Ezt a kíváncsiságot vitte magával az orvosira,
ahol megtanulta, hogy érzékszerveink szoros kapcsolatban vannak egymással.
Tanulmányozta az érzékelés folyamatát, melynek során az érzékszervi jeleket
nemcsak befogadjuk, hanem át is alakítjuk.
Mikor elkezdett egy kelet-svájci elmegyógyintézetben dolgozni,
egy sor különös képet tervezett,
hogy új megvilágításba helyezze ezt a titokzatos folyamatot.
A tintafolt festményeket használva
Rorschach egészséges alanyok és pszichiátriai betegek százainak
tette fel ugyanazt a kérdést:
Vajon mit ábrázol?
Viszont Rorschachnak nem az volt a lényeg, mit láttak az alanyok,
hanem az, ahogyan megközelítették a feladatot:
A kép mely részeire koncentráltak, és melyeket hagytak figyelmen kívül?
Mozgónak látták a képet?
Segítettek a színek a válaszadásban?
Vagy elterelték az alanyok figyelmét és túlterhelték őket?
Kifejlesztett egy rendszert a válaszok értékelésére,
mely a lehetséges értelmezések széles halmazát néhányra csökkentette.
Empirikus értékelésével most már osztályozni tudta az alanyokat:
a kreatív, nagy képzelőerejűt,
a részletekre koncentrálót, az összefüggéseket látót,
és a rugalmas résztvevőket, akik változtatták megközelítésüket.
Néhány ember elakadt,
és több foltra ugyanazt a választ adta.
Mások szokatlan és remek leírásokat adtak.
A válaszok olyan változatosak voltak, mint a tintafoltok,
melyek különböző érzékelési problémákat kínáltak –
némelyiket könnyebb, másokat nehezebb volt értelmezni.
De a tesztalanyok általános megközelítésének vizsgálata
valós betekintést nyújtott pszichológiájukba.
És ahogy Rorschach egyre több embert vizsgált,
minták kezdtek kialakulni.
A hasonló személyiségű egészséges alanyok
gyakran szembetűnően hasonló megközelítést alkalmaztak.
Ugyanabban a mentális betegségben szenvedő alanyok
szintén hasonlóan szerepeltek,
így a teszt megbízható diagnosztikai eszközzé vált.
Még néhány olyan betegséget is sikerült ezzel diagnosztizálni,
melyeket más módszerekkel nehéz lett volna.
1921-ben
Rorschach publikálta értékelési rendszerét azzal a 10 tintafolttal együtt,
melyek szerinte a legárnyaltabb képet adják az emberek érzékeléséről.
A következő néhány évtizedben
a teszt a világ számos országában vált népszerűvé.
Az 1960-as években
csak az Egyesült Államokban több millió alkalommal használták.
Sajnos kevesebb mint egy évvel a teszt publikálása után
Hermann Rorschach hirtelen elhunyt.
Feltalálója nélkül – aki módszeresen gyűjtötte alátámasztására az adatokat –
nem volt, aki megfelelő keretek közt tartsa,
így a tesztet különféle találgatások alapján kezdték használni.
Kutatók náci háborús bűnösökön használták a tesztet,
és azt remélték, hogy így felfedik a tömegmészárlás pszichológiai gyökereit.
Antropológusok elzárt közösségeknek mutatták meg a képeket,
és egyfajta univerzális személyiségtesztként használták.
Munkáltatók hoztak elfogult döntéseket a teszt egyszerűsített változata alapján.
Ahogy a teszt elhagyta a kórházakat, és a populáris kultúra része lett,
népszerűsége nagyot zuhant az egészségügyi szakemberek körében,
és a tintafoltok kiestek a klinikai használatból.
A teszt még ma is vitatott,
és sok ember gondolja úgy, hogy hitelességét már megcáfolták.
2013-ban felülvizsgálták az összes létező Rorschach kutatási eredményt,
amiből kiderült, hogy megfelelő alkalmazás mellett a teszt valós eredményeket ad,
és segíthet mentális betegségek diagnózisában,
vagy kiegészítheti a páciens pszichológiai profilját.
Messze nem kizárólagos kulcs az emberi elméhez –
de egyik teszt sem az.
De a vizuális megközelítés és az, hogy nem csak egyetlen jó válasz van,
továbbra is segít a pszichológusoknak árnyaltabb képet festeni arról,
hogyan látják az emberek a világot,
és ez egy lépéssel közelebb visz minket ahhoz,
hogy megértsük az érzékelésünk mögötti mintákat.