Pogledajte ovu sliku.
Što bi to moglo biti?
Zastrašujuće čudovište?
Dva prijateljska medvjeda?
Ili nešto sasvim drugo?
Skoro stoljeće,
deset mrlja poput ovih korišteno je
kao nešto što se čini kao gotovo mističan test ličnosti.
Dugo čuvane u tajnosti za psihologe i njihove pacijente,
smatralo se da misteriozne slike mogu objasniti djelovanje nečijeg uma.
Ali što nam mrlje mogu reći
i kako ovaj test funkcionira?
Stvoren početkom 20. stoljeća od strane švicarskog psihijatra Hermanna Rorschacha,
Rorschachov je test zapravo manje usmjeren na specifičnosti koje vidimo,
a više na opći pristup percepciji.
Kao umjetnik amater,
Hermann je bio fasciniran time kako vizualna percepcija varira od osobe do osobe.
Taj je interes ponio sa sobom na studij medicine,
gdje je naučio da su naša osjetila duboko povezana.
Učio je kako naši procesi percepcije ne samo da uočavaju senzorne podražaje,
nego ih transformiraju.
I kad je počeo raditi u psihijatrijskoj bolnici u istočnoj Švicarskoj,
počeo je osmišljavati niz zbunjujućih slika
kako bi dobio novi uvid u zagonetne procese.
Koristeći ove slike mrlja,
Rorschach je počeo ispitivati stotine zdravih pojedinaca
i psihijatrijskih pacijenata s istim pitanjem:
što bi ovo moglo biti?
Međutim, Rorschachu nije bilo najvažnije ono što su ispitanici vidjeli,
nego način na koji su pristupili zadatku.
Na koje su se dijelove slike usmjerili ili ih ignorirali?
Jesu li vidjeli da se slika pomiče?
Je li im boja na pojedinim mrljama pomogla da daju bolje odgovore
ili ih omela i prenerazila?
Razvio je sustav kako bi kodirao odgovore ljudi,
sužavajući široki raspon interpretacija na manji broj kojim može upravljati.
Sad je imao empirijska mjerila kojima može kvantificirati različite ispitanike:
kreativne i maštovite,
orijentirane na detalje i usmjerene na širu sliku,
i fleksibilne ispitanike koji mogu prilagoditi svoj pristup.
Neki bi ljudi zapeli,
nudeći isti odgovor za više mrlja.
Drugi bi dali neobične i divne opise.
Odgovori su varirali kako i mrlje,
koje su nudile različite vrste perceptivnih problema -
neke jednostavnije za interpretirati od drugih.
Ali analiziranje cjelokupnog pristupa ispitanika
dalo je stvarni uvid u njihovu psihologiju.
I kako je Rorschach testirao sve više ljudi,
obrasci su se počeli nakupljati.
Zdravi pojedinci s jednakim osobnostima
često su koristili upadljivo slične pristupe.
Pacijenti s razvijenom istom mentalnom bolešću
također su slično izvršavali zadatak,
čineći test pouzdanim dijagnostičkim alatom.
Njime su se čak mogla dijagnosticirati neka stanja
teška za uočiti koristeći druge dostupne metode.
Godine 1921.
Rorschach je objavio svoj sustav kodiranja skupa s 10 mrlja za koje je smatrao
da daju najnijansiraniju sliku perceptualnog pristupa ljudi.
Tijekom sljedećih nekoliko desetljeća
test je postao snažno popularan u zemljama diljem svijeta.
Do 1960-ih,
službeno je korišten na milijune puta samo u SAD-u.
Nažalost, samo pola godine nakon što je objavio test,
Hermann Rorschach iznenada je umro.
Bez svoga izumitelja da ga drži na oku,
test kojim je metodološki prikupio toliko podržavajućih podataka
počeo se koristiti na svakakve spekulativne načine.
Istraživači su dali test nacističkim ratnim kriminalcima,
nadajući se da će otkriti psihološku osnovu masovnih ubojstava.
Antropolozi su slike pokazivali zabačenim zajednicama
kao vrstu univerzalnog testa ličnosti.
Poslodavci su pristrano zapošljavali temeljem reduktivnih tablica za kodiranje.
Kako je test napustio kliničku i dospio u popularnu kulturu,
njegova je reputacija među medicinskim osobljem pala
i mrlje su se prestajale koristiti u kliničke svrhe.
Danas je ovaj test još uvijek kontroverzan
i mnogi ljudi pretpostavljaju da je osporen.
Ali opsežni pregled iz 2013. svih postojećih Rorschachovih istraživanja
pokazao je da pravilno korištenje testa daje pouzdane rezultate
koji mogu pomoći u dijagnozi mentalnih bolesti
ili zaokružiti pacijentov psihološki profil.
Teško da je samostalan ključ u ljudski um,
nijedan test nije.
Ali vizualni pristup i izostanak samo jednog točnog odgovora
nastavlja pomagati psiholozima kako bi stvorili složeniju sliku
o tome kako ljudi vide svijet.
Dovodeći nas na korak bliže
razumijevanju obrazaca u podlozi naše percepcije.