(Odu sīkšana)
(Pliķis)
Trāpīju!
Odi. Es tos ienīstu.
Jūs arī?
Tā briesmīgā sīcošā skaņa naktī ap jūsu ausīm,
kas dzen jūs pilnīgā neprātā?
Apzinoties, ka tas vēlas jūsu ādā iedurt adatu
un izsūkt jūsu asinis. Briesmīgi, vai ne?
Patiesībā, es spēju iedomāties tikai vienu labu lietu,
ja runājam par odiem.
Tiem naktī ielidojot mūsu guļamistabā,
tie labprātāk kož manai sievai.
Diezgan interesanti, vai ne?
Kādēļ viņai tie kož vairāk nekā man?
Atbilde slēpjas aromātā, viņas ķermeņa aromātā.
Tā kā mēs visi smaržojam atšķirīgi un uz mūsu ādas izdalās
ķīmiskas vielas, kas vai nu pievilina vai atbaida odus,
daži no mums vienkārši tiem šķiet kārdinošāki nekā citi.
Tā kā mana sieva smaržo labāk nekā es vai arī es
vienkārši smirdu vairāk nekā viņa.
Jebkurā gadījumā tumsā odi mūs atrod,
vadoties pēc smaržas. Tie mūs saož.
Savas doktorantūras laikā es vēlējos uzzināt, tieši kādas
ķīmiskās vielas uz mūsu ādas odi,
Āfrikas malārijas odi, izmanto, lai mūs naktī atrastu.
Ir vesels lērums ar savienojumiem, ko tie izmanto.
Tas nebūt nebija vienkāršs uzdevums.
Tādēļ mēs veicām vairākus eksperimentus.
Kāpēc mēs veicām šos eksperimentus?
Jo puse pasaules iedzīvotāju ir pakļauti riskam
inficēties ar tādu nāvējošu slimību kā malārija
vienkārša oda koduma dēļ.
Katras 30 sekundes kaut kur uz šīs planētas
malārijas dēļ mirst kāds bērns, un vēl šorīt Pauls Levijs
minēja metaforu par Boeing 727 lidmašīnas nokrišanu ASV.
Tad Āfrikā mēs varam runāt par septiņu milzīgu Boeing 747
avārijām katru dienu.
Bet varbūt, ja mēs varētu ievilināt šos odus slazdos,
par ēsmu izmantojot savu aromātu, mēs varētu apturēt
šīs slimības pārnesi.
Šīs mīklas atrisināšana nebija vienkāršs uzdevums,
jo mūsu ķermenis veido un uz ādas izdala simtiem dažādu vielu,
bet mēs veicām dažus ievērojamus eksperimentus,
kas palīdzēja mums šo mīklu atrisināt ļoti neilgā laikā.
Pirmkārt, mēs novērojām to, ka ne visas odu sugas
kož vienā ķermeņa daļā. Savādi.
Tā nu mēs veicām eksperimentu,
kurā mēs ielikām lielā būrī kailu brīvprātīgo,
un šajā būrī ielaidām odus,
lai redzētu, kurās ķermeņa daļās tie kož.
Mēs atklājām ievērojamas atšķirības.
Kreisajā pusē redzams
uz šī cilvēka Nīderlandes malārijas oda kodumus.
Tie ļoti izteikti deva priekšroku košanai sejā.
Savukārt, Āfrikas malārijas odi
izteikti vairāk mēdza kost ap šī cilvēka potītēm un pēdām,
un to mums, protams, jau vajadzēja iedomāties,
jo tos angliski dēvē par „mosqui-toes” (toes — kāju pirksti)!
Tieši tā. (Aplausi)
Tādēļ mēs sākām koncentrēties uz pēdu aromātu,
uz cilvēka pēdu aromātu,
līdz mēs literatūrā atradām apbrīnojamu apgalvojumu,
kas vēstīja, ka siers smaržo kā pēdas,
nevis otrādi. Padomājiet par to!
Tas pamudināja mūs veikt kādu eksperimentu.
Ar neliela Limburgas siera gabaliņu,
kas nelāgi smird līdzīgi pēdām,
mēs mēģinājām pievilināt Āfrikas malārijas odus.
Un ziniet ko? Tas nostrādāja.
Patiesībā tas nostrādāja tik labi, ka tagad mums ir Limburgas siera
aromāta sintētisks savienojums, ko mēs izmantojam Tanzānijā
un kas ir izrādījies divas līdz trīs reizes iedarbīgāks
odu pievilināšanā nekā cilvēki.
Limburga, lepojies ar savu sieru,
jo nu to izmanto cīņā ar malāriju!
(Aplausi)
Redz, kur ir šis siers, lai jūs to atpazītu.
Arī otrs mans stāsts ir ievērojams.
Tas ir par cilvēka labāko draugu. Par suņiem.
Es jums parādīšu,
kā mēs varam izmantot suņus cīņā ar malāriju.
Viens no labākajiem veidiem, kā nogalināt odus,
ir negaidīt, kamēr tie kļūst pieauguši un lidinās apkārt,
kožot cilvēkiem un pārnesot slimību.
Labāk ir tos nogalināt, kamēr tie vēl ir ūdenī kāpuru veidolā.
Kāpēc? Tāpēc, ka tie ir gluži kā CIP.
Ūdenstilpē kāpuri ir vienuviet augstā koncentrācijā.
Tie ir visi kopā. Tie ir nekustīgi.
Tie nevar no ūdens izbēgt, tie nespēj lidot.
Un tie ir sasniedzami. Jūs varat vienkārši pieiet
pie ūdenstilpnes un turpat tos arī nogalināt, vai ne?
Viena problēma, kas mums ir jāpārvar, ir tāda,
ka šīs ūdenstilpes ar kāpuriem tajās
ir izkaisītas pa visurieni,
kas ļoti apgrūtina inspektora darbu atrast
visas kāpuru vairošanās vietas un tās apstrādāt ar insekticīdiem.
Pagājušajā gadā mēs ļoti ilgi domājām,
kā mēs varētu šo problēmu atrisināt, līdz mēs sapratām,
ka līdzīgi, kā mums katram ir unikāls aromāts,
arī odu kāpuriem ir unikāls aromāts.
Tā nu mēs veicām vēl vienu traku eksperimentu.
Mēs ieguvām šo kāpuru aromātu un uzlikām to
uz auduma gabaliem, un tad izdarījām kaut ko apbrīnojamu.
Šeit redzams dēlis ar četriem caurumiem,
kreisās puses caurumā mēs ielikām šo kāpuru aromātu.
Ooo, tas bija ļoti ātri.
Suns. Viņa vārds ir Tvīds. Tas ir skotu aitu suns.
Viņš pārbauda katru caurumu un jau ir uzķēris kāpuru aromātu.
Viņš vēlreiz pārbauda kontroles caurumus,
tomēr atgriežas pie pirmā cauruma,
un nu atceras šo aromātu,
kas nozīmē, ka nu mēs varam izmantot suņus,
lai palīdzētu inspektoriem daudz vieglāk atrast
odu vairošanās vietas dabīgajā vidē,
un tādējādi dot spēcīgāku triecienu malārijai.
Šī dāma ir Elēna van der Zvīpa. Viņa ir viena no labākajām suņu apmācītājām pasaulē,
un viņa tic, ka mēs varam paveikt daudz vairāk.
Tā kā mēs zinām arī to, ka cilvēkiem, kas inficēti ar malārijas parazītu,
ir citāds aromāts nekā cilvēkiem, kas nav inficēti,
viņa ir pārliecināta, ka mēs varam apmācīt suņus
atrast cilvēkus, kas nēsā šo parazītu.
Tas nozīmē to, ka populācijā, kur malārijas infekcija
ir samazināta līdz minimumam un ir palikuši vien daži inficēti cilvēki,
suņi var atrast šos cilvēkus,
mēs varam viņus ārstēt ar pretmalārijas zālēm un dot pēdējo triecienu malārijai.
Cilvēka labākais draugs cīņā pret malāriju.
Mans trešais stāsts, iespējams, ir vēl ievērojamāks,
un man jābilst, ka tas līdz šodienai vēl nav atklāts sabiedrībai.
Jā.
Tas ir traks stāsts, taču uzskatu, ka tā, iespējams, ir
vislabākā atriebība odiem, kāda jebkad izdomāta.
Cilvēki ir man teikuši, ka nu viņi ar baudu ļaus
odiem sev iekost.
Protams, rodas jautājums, kas varētu likt kādam
gūt baudījumu no odu kodieniem?
Atbilde ir
tepat manā kabatā,
ja es to atradīšu.
Tā ir tablete, vienkārša tablete,
un, man to iedzerot ar ūdeni,
tā dara brīnumu lietas.
Paldies.
(Dzer)
Nu ļaujiet man jums parādīt, kā tas strādā.
Šajā kastē ir sprosts
ar dažiem simtiem izsalkušu
sieviešu kārtas odu,
kurus es tūlīt atbrīvošu. (Smiekli)
Joks, tikai joks.
Es jums parādīšu, kā es iebāžu savu roku sprostā
un cik ātri tie sāks man kost.
Te nu būs.
Neuztraucieties, laboratorijā es tā daru visu laiku.
Lūk tā. Labi.
Nu šajā video, kas redzams šeit,
es jums parādīšu tieši to pašu,
izņemot to, ka video redzamais
notika stundu pēc tabletes iedzeršanas.
Palūkojieties. Tas nedarbojas. Labi, atvainojos par to.
Es iebāžu iekšā roku, es sniedzu tiem lielu, sulīgu
asins maltīti, es tos nokratu nost un mēs tiem sekojam, laikam ritot,
un mēs redzam, ka šie odi kļūst patiešām vārgi,
šeit redzams paātrinājumā.
Trīs stundas vēlāk mēs sprosta apakšā
redzam mirušus odus,
ļoti mirušus odus, es jums teikšu, dāmas un kungi,
mēs esam apmainījušies kārtīm ar odiem.
Tie mūs nenogalina. Mēs nogalinam tos.
(Aplausi)
Nu (Smiekli)
Māstrihta, sagatavojies.
Nu iedomājieties, ko mēs ar to varam paveikt.
Mēs to varam izmantot, lai ierobežotu
odu pārnestu slimību epidēmijas, vai ne?
Vēl labāk, iedomājieties, kas notiktu, ja
visi cilvēki, kas dzīvo lielā teritorijā, lietotu šīs zāles
tikai trīs nedēļu garumā.
Tas mums dotu iespēju iznīcināt malāriju
kā slimību.
Tātad siers, suņi un tablete odu nogalināšanai.
Tieši ar tādu nestandarta zinātni man patīk nodarboties,
lai tiektos uz cilvēces dzīves uzlabošanu,
bet īpaši viņas dēļ, lai viņa varētu uzaugt
no malārijas brīvā pasaulē. Paldies. (Aplausi)