Danas sam ovdje da vas ohrabrim da razmišljate o New Yorku,
i to ne samo kao jednom od najvećih dostignuća,
već i domu divljeg životinjskog svijeta
koji je podložan velikom evolucijskom eksperimentu.
Pogledajte ovo pošumljeno brdo na Sjevernom Manhattanu, na primjer.
Ovo je jedno od posljednjih područja u gradu
gdje postoji čista izvorska voda koja izvire iz tla.
Možete ovo piti iz ruku i ništa se ne bi dogodilo.
Ova mala područja izvorske vode
sadrže velike populacije sjevernih daždevnjaka.
Ovi mališani bili su uobičajeni prije otprilike 60 godina,
ali sada su se zaglavili na ovom jednom obronku
i par mjesta na Staten Islandu.
Ne samo da pate jer su na ovom brdu,
već smo podijelili obronak na dva dijela
u dvije različite prilike
sa mostovima koji idu od Bronxa do Manhattana.
Ali oni su i dalje tu, sa obje strane mosta,
gdje vidite crvene strelice -- oko 180. i 167. ulice.
Moj laboratorij utvrdio je ako uzmete samo par dijelova DNK
daždevnjaka sa ove dvije lokacije
možete reći s koje strane mosta su došli.
Izgradili smo ovaj jedan dio infrastrukture
koji je izmjenio njihovu evolucijsku povijest.
Možemo ih proučavati, samo odemo na obronak
znamo gdje su, okrenemo kamen i uhvatimo ih.
Ali postoji puno stvari u New Yorku
koje nije tako lako uhvatiti, kao što je ovaj kojot.
Uhvatili smo ga na automatskoj klopci s kamerom na tajnoj lokaciji;
ne možemo o tome još pričati.
Ali ulaze u New York prvi puta.
Oni su vrlo fleksibilne, inteligentne životinje.
Ovo je jedno od štenadi koje provjerava našu kameru.
I moji kolege i ja želimo shvatiti
kako će se širiti u gradu,
kako će preživjeti ovdje i možda čak i biti uspješni.
I vjerojatno dolaze u susjedstvo blizu vas,
ako već nisu tamo.
Neke stvari su prebrze da bi ih se uhvatilo rukom.
Ne možemo ih vidjeti na kamerama,
pa smo postavili klopke po New Yorku i parkovima.
Ovo je jedna od naših uobičajenih aktivnosti.
Ovdje su moji učenici i suradnici
kako pripremaju klopke.
Ovog momka hvatamo u gotovo svim pošumljenim područjima New Yorka.
Ovo je bijelošapi miš --
ne miš kojeg nađete kako trči u vašem stanu.
Ova vrsta bila je ovdje puno prije ljudi.
Nalazimo ih u šumama i na livadama.
Jer su tako uobičajeni u pošumljenim dijelovima grada,
koristimo ih kao model za shvaćanje kako se vrste prilagođavaju
na urbane okoliše.
Ako gledate 400 godina u prošlost,
pet oblasti bilo bi prekriveno šumama i drugom vegetacijom.
Ovaj miš bio bi posvuda u velikom broju
koji su pokazivali par genetskih razlika širom krajolika.
Ali ako danas pogledate situaciju,
oni su zaglavljeni na ovim malim zelenim otocima raštrkanim po gradu.
Koristeći samo 18 kratkih dijelova DNK možemo uzeti miša,
netko nam može dati miša i ne reći nam otkud je,
i mogli bi odrediti iz kojeg je parka došao.
Toliko su drugačiji postali.
Primjetit ćete da su ovdje
neke pomiješane boje.
Postoji nekoliko parkova u gradu koji su još uvijek povezani
kroz komade šume tako da se miševi kreću tim putevima
i šire gene, tako da ne postaju drugačiji.
Ali kroz grad, većinom postaju drugačiji u parkovima.
Govorim kako su drugačiji, ali što to znači?
Što se mijenja u njihovoj biologiji?
Kako bi odgovorili na ovo pitanje,
sekvenciramo tisuće gena naših gradskih miševa
i uspoređujemo ih sa tisućama gena iz seoskih miševa,
njihovih predaka izvan New Yorka
u ovim velikim, divljim područjima.
Sad, geni su kratki komadići DNK koji određuju amino kiseline.
I amino kiseline su izgraditelji bjelančevina.
Ako se jedan bazni par promijeni u genu,
možete dobiti drugu aminokiselinu,
koja će onda promijeniti oblik i strukturu bjelančevina.
Ako promijenite strukturu bjelančevina,
često mjenjate nešto što čini u organizmu.
Ako ta promjena vodi dužem životu ili više beba za miša,
nešto što evolucijski biolozi zovu odgovarajuća promjena,
onda će se ta jedna promjena baznog para brzo proširiti
u urbanoj populaciji.
Ova luda figura zove se nacrt Manhattana,
jer pomalo izgleda kao linija horizonta.
Svaka točka predstavlja jedan gen,
i što je točka višpe u nacrtu,
veća je razlika između gradskih i seoskih miševa.
Oni na vrhovima nebodera su oni s najvećim razlikama,
osobito oni iznad crvene linije.
I ovi geni određuju imunološke odgovore na bolesti,
jer će možda biti više bolesti u vrlo gustim, urbanim populacijama;
metabolizam, kako miševi koriste energiju,
i otpornost na teške metale.
Vi vjerojatno možete predvidjeti
da su tla u New Yorku poprilično zagađena
olovom i kromom i takvim stvarima.
I sada težak rad stvarno počinje.
Vraćamo se u divljinu parkova u New Yorku,
prateći živote pojedinih miševa
i gledamo točno što ovi geni rade za njih.
I ja bih vas ohrabrio da pogledate svoje parkove na drugi način.
Neću biti sljedeći Charles Darwin,
ali netko od vas bi mogao biti, samo ostavite oči otvorene.
Hvala vam.
(Pljesak)