(מוזיקה)
(תנועה עירונית) אז אני כאן היום לעודד אתכם לחשוב על העיר ניו יורק,
לא רק כאחד מההשגים הגדולים ביותר של האנושות,
אלא הבית לחיי בר מקומיים שנתונים לניסוי אבולוציוני כביר.
אז קחו את הגבעה המיוערת הזו בצפון ניו יורק, לדוגמה.
זה אחד מהאזורים האחרונים בו יש מי מעיין נקיים שעדיין נובעים מהאדמה.
אתם יכולים לשתות מידיכם ותהיו בסדר.
האזורים הזעירים האלה של מי מעיין מכילים אוכלוסיות ענק של סלמנדרות דסקי צפוניות
החברה האלה היו נפוצים בעיר
אולי לפני שישים שנה,
אבל עכשיו הם תקועים על גבעה בודדת זו ומקומות בודדים באי סטטן.
לא רק שהם סובלים מחוסר הכבוד של להיות
תקועים על גבעה,
אלא אנחנו מחלקים את הגבעה לשתיים
בשני מקרים שונים
עם גשרים חוצים מהברונקס למנהטן.
אבל הם עדייו שם
מכל צד של הגשרים אתם רואים חיצים אדומים
בערך ברחוב 180, רחוב 167.
והמעבדה שלי מצאה
שאם רק תקחו כמה קטעים של DNA מסלמנדרות בשני המיקומים האלה,
תוכלו לדעת מאיזה צד של הגשר הן הגיעו.
אנחנו בונים פיסות אדריכלות בודדות כאלה
שמשנות את היסטורית האבולוציה שלהן.
אנחנו יכולים לחקור את החברה האלה, אתם יודעים, אנחנו פשוט הולכים לגבעה.
אנחנו יודעים היכן הן, אנחנו יכולים להפוך סלעים, אנחנו יכולים לתפוס אותן.
יש עוד הרבה דברים אחרים בניו יורק שהם לא כל כך
קלים לתפיסה, כמו הבחור הזה, קיוט.
תפסנו אותו במלכודת מצלמה אוטומטית איפהשהו,
במקום חסוי, אסור לי לדבר על זה עדיין.
אבל הם עוברים לתוך ניו יורק בפעם הראשונה.
הן חיות מאוד גמישות, וחכמות.
זה אחד מהגורים שנולדו השנה בודק אחת מהמצלמות שלנו.
והקולגות שלי ואני מאוד מתעניינים בלהבין
איך הם יתפשטו באזור,
איך הם ישרדו כאן, ואולי אפילו ישגשגו.
והם כנראה באים לשכונות לידכם אם הם עדיין לא שם.
אז, יש כמה דברים שהם מהירים מדי להתפס ביד.
אנחנו לא יכולים לתפוש אותם במצלמות,
אז אנחנו פורשים למעשה מלכודות ברחבי העיר ניו יורק והפארקים.
זו אחת מהפעילויות הכי נפוצות.
הנה כמה מהסטודנטים והשותפים שלי מוציאים ומכינים מלכודות.
ואת הבחור הזה, אנחנו תופסים כמעט בכל אזור מיוער בניו יורק.
זה העכבר לבן הרגל.
זה לא העכבר שאתם מוצאים מתרוצץ בדירה שלכם.
זה מין מקומי, היה פה הרבה לפני האדם,
ואתם מוצאים אותם ביערות ובאחו.
מפני שהם כל כך נפוצים באזורים מיוערים בעיר,
אנחנו משתמשים בהם כמודל להבנת איך מינים מתאימים את עצמם לסביבות עירוניות.
אז אם אתם חושבים 400 שנה אחורה,
חמשת הרבעים היו מכוסים
ביערות וסוגים אחרים של צמחיה.
העכבר הזה היה בכל מקום.
אוכלוסיות ענק שהראו מעט הבדלים גנטיים ברחבי האזור.
אבל אם תביטו על מצב היום,
הם תקועים באיים הקטנים האלה
של יערות שמפוזרים מסביב לעיר.
רק בשימוש ב 18 מקטעים קצרים של DNA, אנחנו יכולים די בקלות לקחת עכבר
מישהו יתן לנו עכבר, לא יגיד לנו מאיפה הוא,
ואנחנו נוכל לקבוע מאיזה פארק הוא הגיע. הם נהיו כל כך שונים.
אתם תבחינו במרכז של הדמות הצבועה כאן
שיש בילבול בצבעים.
יש כמה פארקים בעיר שעדיין מחוברים אחד לשני
עם פסים של יער אז עכברים יכולים לעבור מאחד לשני
ולפזר את הגנים שלהם כך שלא יהפכו לשונים,
אבל לרוחב העיר, הם בעיקר נעשים שונים בפארקים.
בסדר, אז אני מספר לכם שהם שונים,
אבל מה זה באמת אומר? מה משתנה בביולוגיה שלהם?
כדי לענות על השאלה הזו
אנחנו מרצפים אלפי גנים מעכברי העיר שלנו
ומשווים אותם לאלפי הגנים מעכברי הכפר.
אז האבות הקדמונים שלהם מחוץ לעיר ניו יורק
באזורים הגדולים היותר פראיים.
עכשיו גנים הם חלקים קצרים של DNA
שמקודדים חומצות אמינו.
וחומצות אמינו הן כמו אבני הבניה של החלבונים.
עכשיו אם זוג בסיס בודד משתנה בגן, אתם יכולים לקבל חומצת אמינו שונה,
שאז משנה את הצורה של החלבון.
אם אתם משנים את מבנה החלבון,
אתם פעמים רבות משנים משהו במה שהוא עושה לאורגניזם.
עכשיו אם השינוי הזה מוביל לחיים ארוכים יותר או יותר ולדות לעכבר,
משהו שביולוגאי אבולוציה קוראים לו כשירות,
אז שינוי זוג הבסיס הבודד הזה יכול להתפשט במהירות באוכלוסיה עירונית.
אז התמונה המטורפת הזו נקראת למעשה שרטוט מנהטן,
מפני שהיא די נראית כמו קו רקיע.
וכל נקודה מיצגת גן אחד,
וכמה שהנקודה גבוהה יותר בגרף,
ההבדל בין עכברי העיר והכפר גדול יותר.
אלה שדומה שהם בקצה גורד השחקים הן הכי שונות,
בעיקר אלו מעל הקו האדום.
והגנים האלה מקודדים לדברים כמו תגובת חיסון למחלות,
מפני שיכולות להיות יותר מחלות
באוכלוסיות עירוניות, יותר דחוסות.
חילוף חומרים, איך העכבר משתמש באנרגיה,
ועמידות למתכות כבדות. אתם יכולים כנראה לחזות את זה.
אדמות העיר ניו יורק הן די מזוהמות
בעופרת, וכרום וכאלה דברים.
ועכשיו העבודה הקשה שלנו באמת מתחילה,
אנחנו חוזרים לאזורים הפראיים של פארקי העיר ניו יורק,
עוקבים אחרי חייהם של עכברים יחידים ורואים בדיוק מה הגנים האלה עושים להם.
והייתי מעודד אתכם לנסות להביט בפארקים שלכם בדרך חדשה,
אני לא אהיה צ'ארלס דארווין הבא,
אבל אחד מכם יכול להיות, אז פשוט תשאירו את העיינים שלכם פקוחות. תודה לכם.
(מחיאות כפיים)
(מוזיקה)