În centrul Colchisului, într-o grădină fermecată,
pielea unui berbec mistic atârnă de cel mai înalt stejar,
păzită de un dragon care nu doarme niciodată.
Iason ar trebui să meargă cu atenție, să o smulgă din ghearele regelui Eetes
și să își recâștige tronul promis.
Dar diplomația nu era unul din punctele tari ale argonauților.
Iason trebuia să îndeplinească această sarcină singur.
Sau așa credea.
Lăsându-și în urmă majoritatea echipei,
Iason a ajuns la palat alături de cei mai valoroși oameni.
Primul instinct a fost să îi ceară regelui premiul.
Dar Eetes a fost mâniat când a auzit așteptările tânărului.
Dacă tânărul își dorea comoara,
trebuia să demonstreze că o merită prin îndeplinirea a trei sarcini.
Sarcinile urmau să înceapă a doua zi, iar Iason a fost trimis să se pregătească.
Dar un alt membru al familiei regale punea ceva la cale.
Mulțumită încurajărilor primite
de la gardienii lui Iason pe muntele Olimp,
Medeea, prințesa Colchisului și preoteasa zeiței vrăjitoare Hecate,
s-a îndrăgostit de Iason.
Ea intenționa să își protejeze iubitul de trucurile tatălui ei.
După o noapte nedormită, Iason a venit la castel,
dar a fost oprit de prințesă.
Prințesa l-a înarmat cu flacoane și mărunțișuri ciudate,
în schimbul unei promisiuni de devotament etern.
În timp ce șopteau și își planificau victoria,
au picat unul sub vraja celuilalt.
Neștiind despre planul fiicei sale,
regele l-a condus cu încredere pe Iason să se confrunte cu prima sa sarcină.
Eroul a fost adus pe un câmp imens
cu boi care se aflau între el și lână,
și i s-a spus că trebuie să are câmpul în jurul grupurilor de boi.
O sarcină simplă - așa a crezut Iason.
Dar Medeea a născocit un unguent ignifug
și așa a arat el nevătămat câmpurile pâlpâitoare.
Pentru a doua sarcină,
i s-a dat o cutie cu dinți de șarpe pentru a-i planta.
De îndată ce Iason i-a împrăștiat, din fiecare sămânță a apărut un războinic.
Aceștia l-au înconjurat, împiedicându-l să mai înainteze,
dar Medeea îl pregătise și pentru această sarcină.
Aruncând o piatră grea în mijlocul lor,
a reușit să scape
în timp ce ei se năpusteau asupra pietrei.
Pentru a treia sarcină,
Iason lupta în sfârșit față în față cu gardianul Lânii.
Evitând ghearele ascuțite și respirația în flăcări,
Iason s-a cățărat într-un copac și a presărat un amestec dulce
peste dragon.
De îndată ce a auzit incantațiile Medeei
și a mirosit poțiunea, dragonul a căzut într-un somn adânc.
Entuziasmat, Iason s-a urcat în vârful celui mai înalt stejar,
și a luat lâna strălucitoare de pe ramură.
Când regele a văzut tânărul fugind,
nu numai cu lâna, dar și cu fiica lui,
a realizat că fusese trădat.
Furios, a trimis o armată condusă de fiul său Absyrtus,
să îi aducă premiul primit pe nedrept și fiica înapoi.
Dar toți jucătorii din această poveste au subestimat răutatea
acestor iubiți dezonorați.
Spre oroarea zeilor, Iason l-a înjunghiat pe Absyrtus cu sânge rece.
Medeea l-a ajutat să împrăștie bucăți din corp de-a lungul țărmului,
distrăgându-i atenția tatălui ei îndurerat în timp ce argonauții scăpau.
În timp ce Colchis și urmăritorii lor se îndepărtau,
o tăcere solemnă a căzut la bordul corabiei Argus.
Acum Iason se putea reîntoarce victorios la Thessaly,
dar fapta sa teribilă a pătat onoarea echipajului său,
și i-a întors pe zei împotriva lor.
Lovit de vânturi ostile,
echipajul a ajuns pe maul insulei vrăjitoarei Circe.
Medeea și-a implorat mătușa să îi cruțe,
dar faptele sângeroase nu sunt atât de ușor de uitat,
iar sufletele eroilor căzuți nu sunt atât de rapid mântuite.