Az én nevem Harry Baker. Harry Baker én vagyok.
A tiéd is Harry Baker? Hiszen én is az vagyok.
(Nevetés)
Ez egy rövid bemutatkozás volt.
Igen, Harry vagyok.
Matek szakos vagyok. Verseket írok.
Gondoltam, egy prímszámokról szóló szerelmes verssel kezdenék.
(Nevetés)
A címe "59"
Az lett volna a címe: "A szerelem primátusa".
A reakció miatt meggondoltam magam.
(Nevetés)
Szóval, "59".
Reggel 59-nek, a bal láb, amit rögtön letesz.
Ráeszmél, hogy az arca a hajában elvesz.
Kiagyalja azon percben ahogy aludt, attól van ez.
Néhány ruhát talál, amit aztán felvesz.
Nézi a tükröt, de tehetetlen, lenyűgözve aligha lesz.
Amit lát: durva élek körbe, mire hanyagsága rátesz.
Amint az átellenben lakó 60-at, kinek látványa kedvére tesz,
ablakán kitekintve veszi észre.
60 gyönyörű volt.
Tökélyre vágott körmeivel alkalomhoz illő viseletben.
Mindig illedelmes, kegyes.
Túl-tökéletes. Ott volt mindenben, akár a tornász, úgy a szeren,
de űberlazán vette ezt fel.
Elmondta volna a lánynak, tudta, mi a kedvenc virága
rá gondolt minden pillanatban, percben, minden órában.
Bár tudta, nem működne soha, a lányt nem kapná meg.
mert habár az utca túloldalán lakott,
különféle világokban éltek:
60 csak a teljesen kerek figurákra bukott,
de 59 hitte, 60-nak ő páratlan. (Nevetés)
A fiú kedvenc filmje volt a 101 kiskutyák,
A lány sorozatokat preferált.
A fiú idealizált képzete volt, hogy szerelmüket sors verte.
Közösen küzdve lehetne esélyük a szorzók-osztók ellenére.
A lány szigorú elveket vallott, melyeket anyja kötött lelkére,
hogy a másság nem egyenértékű.
A fiú bolondnak és naivnak érezte magát,
mert szerette egy buta anya irányított lányát,
de egy szimpla művelet mégis orvosolta volna baját:
az eggyel vagy maradva, ha 59-nek elveszed 60-át.
Valóban, két hónap is volt, hogy fejleszegve járt-kelt
mire 61 nap után, 61-re lelt.
Kulcsát elhagyta, és apja-anyja elment,
így egy nap suli után, házánál tekergett.
nézegette ajtaján, a kopottas számlapot,
így mélázva azon, hogy itt nem mondott még jó napot.
A lány beengedte, és ő szájtátva állt ott.
61 akár 60, de egy pici többlettel. (Nevetés)
Szelíden mosolygott, és szeme szebb volt,
akárcsak ő, durva élek körbe, lezser cuccot hord,
akárcsak ő, az otthonában mindent szanaszét szórt,
akárcsak ő, az ő anyja sem bánta, ha barát náluk rostokolt.
A lány akár a fiú lenne, a fiú pedig a lány,
és a fiú hitte, ha ez így tetszett, tetszenének egymásnak.
Most másképp alakult, pajzán volt a lány.
59 nekibátorodott, és elkérte a számát.
A lány így szólt: "61." A fiú erre vigyorogva: "59.
Ma tényleg jól éreztem magam,
holnap, ha akarnál, ismételhetnénk nálam?"
Erre a lány: "Jah"
Szeretett csak úgy köntörfalazni.
Ráállt erre az első félhivatalos randira.
A végén fiú egy perccel épp előtte készült el.
De a lány egy percet késett így az nem volt lényeg.
Attól a pillanattól fogva non-stop volt a terefere.
Hogy imádták az X-faktort, hogy mindkettő prímfaktor,
hogy őket nem érdekelte, e jellemvonás őket jobbá tette.
Az éjszaka végére tudták: egymásnak lettek teremtve.
Mesélte egy nap a lány a hányaveti 60-at,
Észrevette, amint 59 az orrát vakarta.
Vörös lett, és szerelmét elmesélte:
"ha vele összejött volna, most ő állna itt, nem te."
61 eszes volt, tudta, irigységre semmi oka,
Egyenest a szemébe nézett, egészen finoman azt mondta:
Te 59 én 61, egyesülve kétszerese leszünk annak, mi 60 valaha lehetne.
(Nevetés)
Ekkor 59-nek könnyek lepték el szemét
örült, hogy ezzel a kivételes lánnyal töltheti életét.
Elmondta neki, mit jelent az igaz prímlét,
hogy az egy és önmaga oszthatja szívét ketté.
És ő volt az az egy, akinek szívét adná oda,
ugyanúgy érzett a lány,és tudta már azt, hogy a filmek féligazak.
ott nincs valódi érzelem az érzelem csupán ék.
Ha van valódi érzelem, akkor a prímet ők elvitték.
Köszi.
(Taps)
Ez volt az első vers, amit írtam,
és egy prímszám témájú költői estre készült, (Nevetés)
miből egy prímszám témájú költészeti verseny lett,
és ezen a költészeti versenyen győztem,
vagy, ahogy tetszik, én lettem a törzs(szám)fönök. (Nevetés)
Így jöttem rá ezekre a dolgokra, amit slamköltészetnek hívnak,
ha nem tudnátok, hogy mi a slamköltészet:
30 éve Amerikában jött létre ez a műfaj,
hogy rávegye az embereket olyan jól hangzó szavakkal,
mint "slam", hogy költészeti programokat látogassanak.
(Nevetés)
Az előadóknak három percük van,
aztán a közönség véletlenül kiválasztott tagjai pontoznak,
és a végén a pontszámokat összeadják.
Mindez azért volt,
hogy lebontsa a korlátokat az előadó és a közönség között,
és egyfajta kötödést alakítson ki a hallgatóval,
és ezentúl még nyerhettél is.
Ha győztél egy slamversenyen, slambajnoknak hívhatod magad,
mintha birkózó lennél,
de ha veszítesz, mondhatod:
"Ó, a költészet szubjektív műfaj, nem mérhető pontokkal."
(Nevetés)
De megszerettem, és elmerültem a műfajban,
aztán az Egyesült Királyság slambajnoka lettem,
és meghívtak a párizsi Slam VB-re,
amit nem tudtam elhinni.
A világ minden tájáról jönnek, és az anyanyelvükön adnak elő,
és öt idegen francia értékeli őket.
(Nevetés)
Valahogy győztem, ami nagyszerű volt,
mert lehetővé tette, hogy bejárjam a világot,
és azt, hogy a következő szöveg,
technikailag a legjobb vers lehessen a világon.
(Nevetés)
Szóval...
(Taps)
öt francia idegen szerint.
Szóval, a "Papír Pupákok".
Bírom a pupákot
Bírnék néhány papír pupákot.
Lennének pepita papír pupákok. Pattanlap pepita papír pupákok.
Pöpec pattanlap pepita papír pupákok.
Hogy pöckölsz ki pöpec pepita pattanlap pupákokat?
Hallom pityeregtek már. Na jó...
A pöpec pattanlap pepita papír pupákokat pont
egy pöpec pattanlapos pepita pupák papírkapocs pöcköli ki,
de prepalálnék testreszabott tapasztókat tartalékként,
egy sebti pakk Blue Tack, ha nem lenne a papír elég.
Felépíteném a világ pattanlap poliszát,
de nem akarnám gondot okozzon a sok papír pupák politizálás,
a papírpolitikusok meg a papírvékony politikák,
parányi bánkódást sem mutató porhintő papolás.
Egy pici papír lennék én, Egy pici papír lennél te,
és tudnánk nézni lapostévét, a-lap-csatornán menne minden.
(Nevetés)
Látnánk papucs papír reppereket reppelni papír pisztolyukról,
vagy a papír pupák szállítókat papírdugóba szorulva az A4-esen.
(Nevetés) Papír.
Lehetne egy papír Kate királylány, de mind csak néznénk papír Pippa-t,
és mind rettegnénk gyilkos Jacktől, a lapfelmetszőtől.
hiszen a papír propaganda propagálja a polgárok balítételét,
pamfletek posztolják pózer terroristák fényképét.
Én egy pici papírlap Te egy pici papírlap.
És a pattanlapnép alatt pupák problémák lapulnak.
Egy pompás papír parlamentben lenne, aki valóságtól érintetlen.
és némán nézte pupákjának protestálását a lapelvonás ellen.
A passzív papír prostestálást majd szétzúznák papírporrá
a rohamrendőrök kezelte papírkorongpuskák.
Igen, lenne még papírpénz, így maradna a papíréhség,
és pockos papír bíborosok perselyébe sosem elég.
Pazarolnak potpurrira, azzal pompázva papírportáikat.
amíg mások az út porában el vannak takarva pompásan.
A piszkos pór gazdaságban, hol piszkosul sok a pórnép,
minek igényére nincsen igény, minden pénz a hadseregé.
Origami armadák írják papírrepcsi programát,
minket pedig fogságban tart egy saját papírlánc,
de inkább: ami aláz, hogy úgy tűnik, soha nem lesz változás,
csak annyi, hogy ki az, ki parancsba adja, ki a hibás.
Akinek sorolják sorszámát, felejtve, hogy pupák, nem szám,
mert a végén, ki megjárja ezt, az a pupák.
Bírom a pupákot.
Ha úgy tűnne, nem lehet helytállni,
egyedül a pupák, aki képes inspirálni,
és papíron, nehéz látni az alagút végén a fényt.
viszont a mélyén Pandóra szelencéjének van remény,
és nálam van még remény, mert bízom a pupákokban.
Pupákok, mint a nagyapámék.
Kik mióta megszülettem minden egyes
reggel szántak néhány percet egy imára értem.
7892-szer csekkolta valaki, eddig, hogy jól-vagyok-e,
és ez csodálatos.
Pupákok, mint néném, aki színpadra lép pribékekkel.
Pupákok, kik valódi irgalomra képesek.
Pupákok, mint partra vetett Palesztinok.
Pupákok, kik bármire képesek, hogy életed jobbá tegyék,
nem várva semmit cserébe.
A pupákok parancsában ott a potenciál.
De csak mert a parancsoló pupák, gyakran a préda szerepét játssza,
még a rendszernek engendi nem szabad.
És a papír populáció nem más.
Egy pici papír te, egy pici papír én.
És a pattanlapnép alatt pupák problémák lapulnak,
de mi még átvészelnék azt is, ha e világ darabokra hullna.
Mert a pupákok, mi vagyunk.
Köszönöm.
(Taps)
Nagyon köszönöm, egyre még éppen van idő.
Számomra a költészet a határtalan gondolatok végső kifejezését jelenti.
Amikor kezdtem,
azok inspirtáltak, akiknek elképesztő sztorijuk volt.
Mint boldog életű 18 éves, túl naivan hittem ezt,
de megteremthettem világokat, ahol élményeimről, álmaimról,
elveimről beszélhetek.
Csodásnak tartom azt, hogy itt vagyok ma.
Köszönöm, hogy itt lehetek.
Ha nem volnátok itt,
mindez nagyon olyan volna, mint tegnap a mikrofonpróba,
(Nevetés)
de így sokkal mókásabb.
Az utolsó vers címe: "A napsugárfi".
Köszönöm szépen, hogy elmondhatom.
Öreg Napnak sugárfi a büszkesége volt.
Beragyogta napját, ha látta fiát, amint kereket old.
Nem azért mert vele bajolt, vagy mert mindent elpakolt,
hanem, mert ennek ellenére az élet napos oldalára gondolt.
Nem volt ez így mindig.
Régebben sokszor próbálta elrejteni szívének világát.
A balsors minden csillagot érint,
Kihuny a remény szikrája bennük, ha nem lobog már úgy a láng.
Visszanézve világra jöttét a csillagbölcsőjében.
megtudjuk, mennyire nem volt mindennapi jellem.
Volt egyfajta érzéke a dolgokhoz.
Nem épp Midász érintése volt az,
de amerre ment, minden egy kicsit átváltott bronzra.
Nem minden nap volt úgy szeretve, mint ez.
Mint József meg a bátyjai és az álomkabátja esetében.
meg van a pro és kontrája, ha jobban kitűnik a másság.
és az irigyek azt nem tűrik, kiben több a ragyogás.
Akár csak az Árnyemberek .
Mármost az Árnyemberek nem kedvelték a Napsugárfit.
Ő volt az, ki megmutatta az Árnyemberek sötét dolgait.
Mikor aztán fényt derített arra, az árnyak mindezt hol rejtegetik.
az Árnyemberek ördögien kieszelik, hogy csinálhatnák ki.
Először is, a napfoltjait kinevették.
Golyózáporként ható szavaik az álmait az égről levették,
fejébe vésve azt, nem annyira rendi,
a suliban nem jött ki azzal, aki trendi.
Mondták, orrát fenn hordja az űrben, de majd ők azt odaragasztják a földhöz,
alapvetően a semmit sem ér, mert ez az, miből létrejött,
egyetemi dísztalárt soha fel nem ölt,
és az égés első fokozata, az a szint, mit talán betölt,
attól kapva, kivel lesz kapcsolata.
Túl felvilágosult, mondták neki,
ezért soha nem mert senki a szemébe nézni.
Az elméje elborult,
az ég pedig be, párolgó könnycseppel,
amint a nap sírni kezdett.
Napsugárfi lángész volt, a szíve pedig meleg,
és belül égett kegyetlen.
megsértve szitokszavától az árnynépnek,
kik lyukat beszéltek belé, lyukakkal hagyva őt ott.
Amint szíve keményebb, szikrája gyengébb lett.
Ahányszor nem a nevén szólították, visszafogta lángját.
Úgy vélte, talán kedvelnék, ha fényerejét lejjebb venné,
de csak folyton mondták, villámné eltéveszti célját.
Nem igazán tudta felfogni, amit mondtak,
fényét pedig fogyatkozni hagyta azáltal, mit mondtak.
Mint Texas, egy “lone star state”-é vált,
úgy érezte, mintha ütnék a napfonat csakráját.
Ekkor pedig Napsugárkalány arra járt
énekelve arról kedvenc dalát, hogy amiből vagyunk, az szilárd,
nem kell, hogy magadat játszd, várnak rád, csak légy, aki vagy,
mert minden szív egy csillag.
Napsugárkalány tüzes buksza.
Olyan fajta lány volt, hogy ha őt nézted,
eltűnt a buksza.
De a fiú elől ő el nem tűnhetett,
Ha észrevette, azonnal retinájába égett arcmása,
egy világi lány volt ő, aki azért igent mondott,
Valami volt benne, mitől a fiú tudta, ha mellette ő volt,
kevésbé tűntek sötétnek a dolgok. Álmokra vágyott.
Árnyakat sehol sem látott. Ha a lány ott volt, ő ragyogott.
Szeme úgy felcsillant, hogy azt színlelni nem lehet.
Ha ő nevetett, fénye tönkre tette metsző szavát a gyűlöletnek,
Adtak egymásnak beceneveket, mint csini csillag és sukár sugár,
és apránként orvosolva lett az árny okozta kár.
A lány egy volt az ezer trilliárdból, és briliáns volt,
Rubinfejűt csinált volna a leghidegebb vérű viperából,
millió az őt imádó Chiléből és Brazíliából,
és tanította Napsugárfit, hogy mitől lehet ellenálló
Azt mondta: A világ összes sötétsége
sem tudja eloltani egy gyertya fényét.
hát hogy fenébe lehet a tiéd szorongatni?
Csak te döntöd el, belőle ki kap és az ég az, ami határt szab,
lángod fojtsa meg azt, aki odacsap.
Ha a szem lélekre nyíló ablak akkor a lány elhúzta a függönyt,
hogy a nap fénye süsse át a sebet.
A balsors univerzumában e csillagok összeragadtak,
és bár éj követ napot, nap éjt, emlékeik örökké tartanak,
Mindegy, az időjós jósolta-e vagy sem, úgy is kiderül,
mert a felhők felett a fiú ragyog szüntelenül.
Napsugárfi lángész volt, és a szíve meleg,
belül pedig égett kegyetlen,
táplálta tüzét a galaxisok szelte szikra,
és a lány, ki bizalomra tanította.
Nagyon szépen köszönöm.
(Taps)