Čo spôsobuje závislosť na heroíne?
Celkom hlúpa otázka, však?
Je to predsa jasné, všetci to vieme.
Heroín spôsobuje závislosť na heroíne.
A takto to funguje:
Ak požívate heroín 20 dní, na ten 21. deň,
vaše telo začne besnieť za ďalšou dávkou
pretože sa v ňom nachádzajú návykové látky.
Toto znamená závislosť.
Ale je tu chyták.
Všetko čo si o závislosti myslíme, je nesprávne.
Ak si napríklad zlomíte bedro, zoberú vás do nemocnice
a bude vám pár týždňov, či aj mesiacov podávaný diamorfín.
Diamorfín je heroín.
Je to dokonca silnejší heroín než by si akýkoľvek závislák na ulici mohol zohnať,
pretože neobsahuje všetky prísady, ktorými ich drogoví díleri riedia.
Vo vašom okolí žije množstvo ľudí,
ktorým je dodávaný heroín v nemocniciach.
Z čoho vyplýva, že aspoň časť z nich by sa mala stať závislými, je tak?
No nedeje sa tak. V tejto oblasti sa podniklo už niekoľko štúdií.
Z tvojej starej mamy sa nestal závislák, keď jej vymenili bedrovú kosť.
Prečo je tomu ale tak?
Naša súčasná teória o závislosti pochádza sčasti zo série experimentov,
ktoré sa uskutočnili ešte na začiatku 20. storočia.
Experiment bol jednoduchý:
vzali potkana a umiestnili ho do klietky s dvomi nádržkami na tekutiny.
Jedna s čistou vodou, tá druhá obsahovala vodu s heroínom alebo kokaínom.
Takmer vždy, keď uskutočnili experiment,
potkan sa stal závislý na vode s drogami
a neustále sa vracal k nádržke s drogami, až kým neumrel.
Ale v 70. rokoch, Bruce Alexander, profesor psychológie,
si povšimol čosi zvláštne na danom experimente:
každý potkan bol v klietke sám.
Nemal čo robiť, a tak bral drogy.
Zaujímalo ho, čo by sa stalo, ak by to skúsili z opačného konca?
Tak postavil potkaní park, čo je v podstate nebo pre potkany;
išlo o luxusnú klietku, kde mali potkany farebné lopty, tunely, ktorými sa mohli plaziť,
hromadu kamarátov, s ktorými sa mohli hrať a dopriať si hromadu sexu -
proste všetko, na čo si v takomto meste pre potkany len spomeniete.
V klietke mali taktiež ale nádrž s čistou vodou a s vodou napustenou drogami.
A teraz príde ten fascinujúci objav:
Potkany veľmi zriedka pili vodu s obsahom drog,
ani jeden z nich ju nevyužil z donútenia; ani jeden z nich sa nepredávkoval.
Ale toto možno platí len na potkany, nie?
No, došlo však aj na podobný experiment s ľuďmi:
Vojna vo Vietname.
20% amerických vojakov vo Vietname užívalo heroín.
Ľudia v Spojených štátoch sa báli,
pretože si mysleli, že po skončení vojny
sa ulicami Spojených štátov budú prechádzať stovky závislákov.
Ale štúdia, ktorá sa uskutočnila na vojakoch po návrate domov poukázala na niečo pozoruhodné:
vojaci nešli na rehabilitáciu, nechceli ísť ani na odvykačku.
95% z nich po návrate domov prestalo.
Ak veríte starej teórii o závislosti, tak vyššie uvedené riadky nedávajú zmysel.
Ale ak veríte dôkazu teórie profesora Alexandra, dáva to zmysel,
pretože ak vás vysadia v desivej džungli, a ešte k tomu v cudzej krajine,
kde nechcete byť a ste nútený zabiť, inak zomriete okamžite,
brať heroín je skvelý spôsob, ako tráviť svoj čas,
ale ak sa vrátite späť do svojej milovanej vlasti a k svojim priateľom a rodine,
ide o ekvivalent premiestnenia z klietky, kde ste sami,
do potkanieho neba.
Nie sú to chemikálie, je to vaša klietka.
Musíme začať premýšľať o závislosti odlišne.
Ľudské tvory majú prirodzenú potrebu sa spájať a vytvárať putá.
Keď sme šťastní a zdraví, spájame sa s ľuďmi okolo nás.
Ale ak nemôžeme byť,
pretože sme v traume, izolovaní alebo zbití životom,
spájame sa s tým, čo nám uľaví.
Môže to byť nekonečné kontrolovanie smartfónu.
Môže to byť pornografia, video hry, chatroomy, gamblerstvo alebo to môže byť aj kokaín.
Ale s niečím sa spájame, pretože je to v našej ľudskej povahe.
Cesta z nezdravých pút je vytvoriť si zdravé putá,
byť v spojení s ľuďmi, s ktorými chcete byť v spojení.
Závislosť je len jedným zo symptómov krízy odlúčenia,
ktoré sa deje všade vôkol nás.
Všetci to cítime.
Od 50. rokov minulého storočia, priemerný počet blízkych priateľov, ktoré mal Američan,
stabilne klesá.
Zároveň ale množstvo predajnej plochy v ich domoch narastalo.
Vybrať si predajnú plochu pred priateľmi, zvoliť si veci pred vzťahmi.
Vojna proti drogám, ktorú bojujeme už vyše jedno storočie,
len všetko zhoršila.
Miesto toho, aby sme ľudí liečili a zlepšovali ich životy spoločne,
sme ich vyvrhli zo spoločnosti,
sťažili sme im hľadanie práce a ako sa ustáliť,
berieme im benefity a podporu, ak ich chytíme požívať drogy,
zatvárame ich do väzníc, ktoré sú doslova klietkami,
ľudí, ktorí nie sú zabezpečení, vystavujeme situáciám,
v ktorých sa cítia ešte horšie a nenávidíme ich za to, ak sa im nepodarí zotaviť sa.
Až príliš dlho sme hovorili len o zotavení jedinca zo závislosti.
Ale je nutné sa pozrieť na spoločenské zotavenie.
Pretože niečo s nami ako so skupinou nie je v poriadku.
Musíme vybudovať spoločnosť podobajúcu sa potkaniemu parku
a menej ako tie izolované klietky.
Budeme musieť zmeniť neprirodzený spôsob, akým žijeme
a objaviť znovu jeden druhého.
Opakom závislosti nie je striedmosť, opakom závislosti je spojenie.
Toto video vzniklo v spolupráci s Johannom Harim,
autorom knihy
„Honba za krikom: Prvé a posledné dni v boji s drogami“.
Tešila ho spolupráca s nami na videu, ktoré by malo šíriť povedomie o tejto problematike.
Odporúčame vám, aby ste knihe dali šancu.
Naše videá sú vyrobené vďaka podpore na Patreon.com.
Ak nám chcete pomôcť s výrobou ďalších, naozaj oceníme vašu podporu.
Vyrobili sme interaktívnu verziu tohto videa spolu s našimi priateľmi.
Link v popise.
preklad: neznámy prekladateľ (00:00-00:44) a matej kotian (zvyšok)