(Muzică)
Ce s-ar întâmpla
dacă mâine v-aţi trezi într-o lume fără muzică?
Cu siguranţă aţi pierde ceva frumos,
ceva ce vă place,
dar ar fi doar ca și cum ați renunţa la ceva ce vă place,
cum ar fi să mâncaţi o pizza sâmbătă seara
sau v-ați confrunta cu o schimbare şi mai profundă?
Muzica e peste tot,
o găsim în toate culturile,
în orice colţ al lumii,
fiindcă e ceea ce ne permite să ne unim unii cu alţii.
E un liant relaţional,
e de ajuns să te gândeşti la ceea ce se petrece la concerte
şi la coloana sonoră a zilelor noastre, a evenimentelor noastre.
Muzica pare a fi ceva ce purtăm cu noi dintotdeauna.
Obiectul straniu pe care îl vedeţi în spatele meu
e un artefact arheologic, mai exact e vorba despre un os.
Este osul unui urs al cavernelor ce datează de acum circa 55.000 de ani.
Ce legătura are asta?
Are, deoarece unii cercetători s-au concentrat pe acest os,
anume pe acele orificii, şi au încercat să-l reproducă,
formulând o ipoteză care pentru noi azi e mult mai atrăgătoare.
De fapt, ar putea fi vorba despre instrumentul muzical
cel mai vechi din istorie,
cel care a fost apoi supranumit „Flautul din Neandertal”.
Deseori ceea ce noi găsim
la începutul evoluţiei noastre
ca fiinţe umane,
în realitate găsim în primii paşi ai evoluţiei noastre
ca indivizi, deci ai vieţii noastre.
Studiile neuroştiinţifice
indică faptul că noi ne naştem deja ca fiinţe muzicale,
de fapt creierul nostru, ca nou-născuţi,
în primele ore de viaţă,
reuşeşte să reacţioneze în mod special la muzică,
la structura muzicală, la melodie, la ritm,
la diverse nuanţe emoţionale ale muzicii.
Prezenţa muzicii în viaţa noastră
pare a fi legată de creierul nostru
şi în special de schimbările
ce survin în circuitele sale cele mai vechi la nivel evolutiv,
adică cele mai profunde, şi la nivel anatomic.
Un rol cheie îl joacă o substanţă
care e esenţială în reglarea comportamentului nostru din fiecare zi.
Această substanţă este dopamina.
Dopamina e un neurotransmițător pe care noi îl eliberăm
anume în zonele cele mai vechi şi profunde ale creierului nostru
drept răspuns la stimuli precum mâncarea sau sexul.
Sunt stimuli care ne atrag, care ne oferă plăcere,
care ne motivează, care ne oferă recompensă
şi care sunt într-un fel legaţi de supravieţuirea noastră.
Ceea ce am descoperit recent
e că în realitate dopamina este eliberată
şi ca reacţie la muzică.
Să vedem câţi dintre voi, cel puţin o dată în viaţă,
ascultând un cântec, un fragment muzical,
au avut această senzaţie.
Din câte văd, aş spune că 90% dintre voi.
Aceştia sunt fiori, piele de găină,
sunt răspunsuri ale corpului nostru, fiziologice sau psihofiziologice,
pe care le putem asocia cu plăcerea intensă.
În una dintre cercetările mele
m-am concentrat anume pe acest tip de fenomene,
însă abordându-le într-un mod special.
De fapt, alături de colegii din Barcelona şi Montreal,
am încercat să activăm sau să dezactivăm direct în creierul nostru
ceea ce credeam că pot fi mecanismele de la baza acestor fenomene,
şi în special eliberarea dopaminei.
Am făcut-o grație unui studiu farmacologic
care ne-a permis să majorăm sau să diminuăm temporar,
deci nu vă faceți griji,
eliberarea dopaminei în creierul persoanelor,
şi am făcut-o în timp ce persoanele, în timp ce participanţii noştri
ascultau muzică.
Muzica putea fi melodia lor preferată
sau muzica pop-rock aleasă de noi,
care se difuzează de obicei la radio.
Ceea ce am descoperit
e că atunci când dopamina creştea faţă de atunci când scădea,
creşteau şi reacţiile lor de plăcere.
Participanţii spuneau că le place mai mult un tip de piesă muzicală
şi aveau şi reacţiile fiziologice asociate:
fiorii, pielea de găină.
Şi nu doar atât: când creștea dopamina,
creşteau şi reacţiile pe care le numim motivaţionale.
În acest caz, participanţii erau dispuşi să plătească mai mult
pentru a obţine cântecul pe care îl ascultau.
Adică erau dispuşi să dea bani pentru a avea acel cântec,
acea muzică în viaţa lor.
Deci plăcerea și motivația, fiind legate de eliberarea dopaminei
sunt fundamentale atunci când încercăm să înţelegem rolul muzicii
în viaţa noastră, sau cel puţin de ce e prezentă în viaţa noastră.
Rămâne totuşi fără răspuns o întrebare esenţială:
această plăcere atât de învăluitoare,
atât de intensă încât ne schimbă zilele în mod pozitiv,
reprezintă un scop în sine?
Care e de fapt rolul muzicii în viaţa noastră?
Pentru a răspunde, vă propun să continuăm împreună
o călătorie în activările cerebrale şi vă rog, pe cât posibil,
să încercaţi să vă imaginaţi că sunteţi singuri,
puneţi-vă căştile audio
şi începeți să ascultaţi unul dintre cântecele voastre preferate.
Ceea ce se va întâmpla
este că creierul vostru va începe să se aprindă,
creând o adevărată constelaţie de activări
în zonele care se activează
şi care reglează emoţiile noastre, comportamentul nostru,
dar şi alte zone care sunt implicate
în percepţie, în mişcare, în limbaj, în memorie.
Muzica creează o adevărată simfonie neuronală în creierul nostru.
Îl activează şi îl modelează în întregime.
Astfel e capabilă să-i modeleze anatomia şi funcţionalitatea.
Acum putem să trecem la un aspect important.
Dat fiind că majoritatea acestor substraturi neuronale,
o mare parte din aceste zone pe care muzica le activează
sunt în realitate zone pe care le activăm în fiecare zi
pentru a face multe alte activităţi: a asculta, a citi, a vorbi, a merge...
Putem astfel începe să utilizăm muzica
pentru a stimula aceste alte regiuni,
deci aceste alte funcţii cotidiene.
Este ceea ce au făcut până în prezent multe studii de psihologie,
de neuroştiinţă.
De exemplu, studiile care au cercetat
capacitatea muzicii de a stimula
zonele implicate în mişcare,
şi cum ar putea fi utilizată aceasta în cazul tulburării de mişcare,
ca și în cazul bolii Parkinson.
Sau studiile care s-au concentrat
pe raportul foarte strâns dintre muzică şi limbă:
muzica e un adevărat limbaj universal
şi putem utiliza acest raport
pentru a îmbunătăţi capacitatea de lectură a copiilor dislexici.
S-au efectuat multe cercetări
şi cum se întâmplă deseori în cercetarea ştiinţifică,
rămân multe de făcut şi de susţinut.
Aş vrea să vă vorbesc despre o parte din această cercetare.
E ceva ce mă interesează în mod special,
dar care în realitate ne afectează pe toţi în mod profund,
fiindcă e vorba despre raportul dintre muzică şi memoria noastră.
Mai întâi, lăsaţi să se activeze un pic în creierul vostru
acea simfonie neuronală grație interpretării lui Andrea.
[Muzica şi memoria]
(Muzică)
Muzica are o puternică...
(Aplauze)
Evident că această prezentare nu ar fi avut aceeaşi valoare
fără toate acestea.
Ştiu că e un mare plus.
Muzica are o putere evocativă foarte puternică,
adică un fragment muzical are literalmente puterea
de a ne face să călătorim în timp,
fiindcă datorită unei melodii, noi putem recupera senzaţii,
experienţe, persoane,
emoţii pe care le asociem cu acea piesă.
Poate ceea ce vi s-a întâmplat acum cu această versiune a Rapsodiei Boeme.
Judecând după aplauze aş spune că da.
Fiindcă în mod sigur v-a sunat familiar.
Alţii au recunoscut-o.
Fanii, de la bun început, de la primele note,
iar altora le-a luat un pic mai mult.
Împreună cu recunoaşterea
a venit şi amintirea cuvintelor asociate, pentru unii,
iar alţii au mers mai departe
şi au reuşit să asocieze acest cântec
cu amintirile propriei vieţi.
Această putere evocativă a muzicii
am luat-o şi am dus-o în laborator
cu scopul de a-i înţelege potențialele mecanisme de bază
şi de a înţelege mai mult ce se află în spatele acesteia.
Am realizat diverse studii privind tinerii,
persoanele vârstnice,
în care le-am solicitat să memorizeze informaţii cu muzică şi fără,
monitorizându-le între timp şi activitatea cerebrală.
Ceea ce am descoperit
e că muzica poate într-adevăr să ne ajute să ţinem minte mai bine informaţiile
şi astfel, în timp ce ajută procesele noastre de memorie,
ne modulează creierul.
Modulând acele zone care ştim că sunt importante
pentru memorizarea, stocarea, recuperarea unei informaţii,
dar şi zone ce sunt implicate în reglarea emoţiilor noastre,
deci a plăcerii noastre.
Iată că le regăsim, răspunsurile noastre de plăcere.
Aici nu sunt un scop în sine,
devin relevante, devin fundamentale,
fiindcă, am descoperit,
cu cât putem activa mai mult răspunsurile noastre de plăcere,
de recompensă, de motivare ca o reacţie la muzică,
cu cât mai mulţi fiori avem,
cu atât aceste răspunsuri pot activa regiunile importante
în formarea amintirilor noastre,
iar beneficiile muzicii vor fi mai mari asupra memoriei noastre.
Desigur, acest lucru are consecinţe importante,
dacă ne gândim la cazurile de deficienţă de memorie,
în special dacă ne gândim la societatea noastră
care se confruntă cu o creştere a populaţiei în vârstă,
fie normală sau patologică.
În timpul cercetărilor mele am avut marea oportunitate
să văd pacienţi cu Alzheimer
care erau complet măcinați de boală,
dar capabili să recunoască un cântec din trecutul lor,
şi fie pentru o singură secundă să iasă din acea apatie.
Muzica, prin intermediul emoţiilor,
reușește să readucă în aceste persoane amintiri autobiografice,
adică amintirile vieţii lor,
care din cauza bolii păreau până acum pierdute.
Şi în unele cazuri
reuşeşte să ajute la învăţarea noilor informaţii.
Acest tip de studii ne ajută să înţelegem mai bine cum funcţionăm,
cum funcţionează creierul nostru,
care e organul cel mai complex şi probabil cel mai fascinant.
Eu cred că ne învaţă şi pe noi ceva.
În acest caz ne învaţă că reacţiile noastre emoţionale,
emotive, cele de plăcere, cele pe care le considerăm instinctive,
primitive, slabe, iraţionale,
în realitate le putem lua
şi le putem utiliza pentru a modela,
a îmbunătăţi, a stimula funcţiile cognitive
pe care le considerăm superioare, complexe, precum învăţarea şi memoria.
Toate studiile de neuroştiinţă şi muzică se îndreaptă spre aceeaşi direcţie
în sublinierea importanţei muzicii în viaţa noastră.
Iar „în viaţă” înseamnă în societatea noastră.
Nu doar în casele noastre, în căştile noastre,
ci şi în domeniul educaţiei,
când facem primii paşi în societate,
şi în domeniul medical
când întâmpinăm dificultăţi în calea noastră.
Muzica e un instrument puternic, dar această putere nu e invazivă,
are un cost redus, şi nu doar poate, ci şi trebuie să fie accesibilă tuturor.
Deci să umplem viaţa noastră cu muzică,
să dăm şansa creierului nostru să schimbe şi să se transforme în profunzime
şi să o facem pe tot parcursul existenţei noastre.
Să-i oferim posibilitatea unei schimbări
care e fundamentală pentru funcţionarea noastră cognitivă.
Să ascultăm muzică, să facem muzică,
să nu pierdem nicio secundă din acea plăcere,
din acei fiori pe care ni-i poate oferi.
Să eliberăm toată dopamina posibilă.
Însă atenţie la muzica pe care alegem să o ascultăm astăzi,
fiindcă asta ar putea fi ceea ce ne va reactiva mâine.
Vă mulţumesc!
(Aplauze)