Numele meu este Nanfu.
În chineză, „nan” înseamnă „bărbat”.
Iar „fu” înseamnă „stâlp.”
Familia mea își dorise un băiat,
care să crească și să devină stâlpul familiei.
Și când au aflat că sunt o fată,
m-au botezat tot Nanfu.
(Râsete)
M-am născut în 1985,
cu șase ani înainte de anunțarea politicii unui singur copil în China.
Imediat după ce m-am născut,
au venit autoritățile locale și au ordonat ca mama să fie sterilizată.
Bunicul meu a înfruntat autoritățile
fiindcă își dorise un nepot să ducă mai departe numele familiei.
În cele din urmă, părinților mei li s-a permis să mai aibă un copil,
dar au trebuit să aștepte cinci ani
și să plătească o amendă substanțială.
Crescând, eu și fratele meu
am fost înconjurați de copii din familii cu un singur copil.
Îmi amintesc că simțeam un fel de rușine
fiindcă aveam un frate mai mic.
Mă simțeam ca și cum familia mea a făcut ceva rău având doi copii.
În acea vreme, nu mă întrebam
de unde vine acest sentiment de rușine și vină.
Acum un an și jumătate, am avut primul meu copil.
A fost cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat în viață.
Să devin mamă
mi-a oferit o perspectivă cu totul nouă asupra copilăriei mele,
și mi-a readus în memorie primii ani de viață din China.
În ultimele trei decenii,
fiecare membru al familiei mele a trebuit să ceară permisiunea guvernului
pentru a avea un copil.
Și m-am întrebat
cum era pentru oamenii care au trăit în perioada politicii unui singur copil.
Așa că am decis să fac un documentar despre asta.
Unul din cei pe care i-am intervievat
a fost moașa care a adus pe lume toți copiii născuți în satul meu,
inclusiv pe mine.
Avea 84 de ani când am intervievat-o.
Am întrebat-o:
„Îți amintești câți copii ai adus pe lume de-a lungul carierei?”
Nu avea o astfel de evidență.
Mi-a spus că a făcut
60.000 de avorturi și sterilizări forțate.
Uneori, spunea ea,
un fetus dezvoltat supraviețuia avortului,
iar ea îl ucidea după ce îl aducea pe lume.
Și-a amintit cum îi tremurau mâinile
când făcea acest lucru.
Povestea ei m-a șocat.
Când am decis să fac filmul,
mă așteptam să fie o simplă poveste cu autori și victime.
Oameni care au înfăptuit politica
și oameni care trăiesc cu consecințele.
Dar nu am văzut asta.
Când terminam interviul cu moașa,
am observat o zonă din casă
care era decorată cu steaguri lucrate cu grijă.
Și fiecare steag avea pe el poza unui copil.
Acestea erau steaguri trimise de familiile
pe care le-a ajutat să-și trateze problemele de infertilitate.
Mi-a explicat că se săturase
să execute avorturi și sterilizări,
și că acum tot ceea ce face este să ajute familiile să aibă copii.
Mi-a spus că o copleșește vina
pentru înfăptuirea politicii unui singur copil,
și speră că, ajutând familiile să aibă copii,
ar putea contracara ceea ce a făcut în trecut.
Mi-a devenit clar că și ea a fost o victimă a politicii.
Fiecare voce îi spunea
că ceea ce a făcut era corect și necesar pentru supraviețuirea Chinei.
Și a făcut ceea ce credea că e corect pentru țara ei.
Știu cât era de puternic acel mesaj.
Era peste tot în jurul meu atunci când am crescut.
Era imprimat pe cutiile de chibrituri,
pe cărțile de joc,
pe cărți, pe afișe.
Propaganda ce lăuda politica unui singur copil
era peste tot în jurul nostru.
[Oricine refuză să fie sterilizat va fi arestat.]
Așa erau și amenințările în caz de nesupunere.
Mesajul s-a infiltrat în mințile noastre
atât de mult încât am crescut simțindu-mă rușinată
că aveam un frate mai mic.
Cu fiecare persoană pe care o filmam,
am văzut cum mințile și inimile lor pot fi influențate de propagandă,
și cum dorința lor de sacrificiu pentru binele comun
poate fi transformată în ceva întunecat și tragic.
China nu este singurul loc unde se întâmplă acest lucru.
Nu există în lume nicio țară în care să nu fie prezentă propaganda.
Și în societățile presupuse a fi mai deschise și mai libere decât China,
poate fi chiar mai greu să recunoști cum arată propaganda.
Se ascunde în reportaje de știri,
în reclame TV, în campanii politice
și în mediile de socializare online.
Ne modifică mințile fără să ne dăm seama.
Fiecare societate e vulnerabilă să accepte propaganda ca adevăr,
și nicio societate în care propaganda înlocuiește adevărul
nu poate fi cu adevărat liberă.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)