Jeg er ked af at jeg ikke kan vise jer mit ansigt,
fordi hvis jeg gør det, vil de onde fyre kommer efter mig.
Min rejse startede for 14 år siden.
Jeg var en ung reporter. Jeg var lige kommet ud fra universitetet.
Så fik jeg et scoop.
Scoopet var egentlig en virkelig simpel historie.
Politifolk tog imod bestikkelse
fra gadesælgere der solgte på gaden.
Som ung reporter, troede jeg at jeg burde gøre det på
en anden måde, så det har maksimal indvirkning,
siden alle vidste at det foregik,
og der på trods af det ikke var noget der holdte det ude af systemet.
Så jeg besluttede mig for at tage derhen
og optræde som sælger.
Som en del af salg, var jeg i stand til at dokumentere
de hårde beviser.
Indvirkningen var stor.
Det var fantastisk.
Dette var det mange kalder immersion journalisme,
eller undercover journalistik.
Jeg er en undercover journalist.
Min journalisme hængsler på tre grundlæggende principper:
nævne, skamme og sætte bag tremmer.
Journalisme handler om resultater.
Det handler om at påvirke ens nærsamfund eller ens samfund
på den mest progressive måde.
Jeg har arbejdet på dette i mere end 14 år,
og jeg kan sige jer, at resultaterne er rigtig gode.
En historie jeg kan huske
fra mine undercover stykker
er "Spirit Child."
Det handlede om børn der blev født med misdannelser,
og deres forældre følte at da de blev født
med de misdannelser,
var de ikke gode nok til at leve i samfundet,
så de blev givet en eller anden form for bryg
og som resultat deraf døde de.
Så jeg byggede en kunstig baby,
og jeg gik ind i landsbyen,
lod som om denne baby var blevet født
med en misdannelse, og her var fyrene der begik drabene.
De gjorde sig selv klar.
I deres forsøg på at dræbe, havde jeg politiet på standby,
og de kom den skæbnefyldte morgen
for at dræbe barnet.
Jeg husker hvordan de alvorligt kogte bryggen.
De satte ild til det. Det var kogende varmt,
gjorde klar til at give det til børnene.
Mens dette foregik, var det politi jeg havde alarmeret,
på standby,
og lige som bryggen var klar,
og de skulle til at give det til børnene,
ringede jeg til politiet,
og heldigvis kom de og anholdte dem.
Mens jeg taler nu, er de for retten.
Glem ikke de vigtigste principper:
benævne, skamme og sætte bag tremmer.
Retshandlingen finder sted,
og jeg er meget sikker på at i sidste ende
vil vi finde dem, og vi vil sætte dem
hvor de hører til.
En anden vigtig historie jeg kan huske,
der er relateret til dette åndebarn fænomenet,
er "The Spell of the Albinos."
Jeg er sikker på at mange af jer måske har hørt, i Tanzania,
bliver børn der bliver født med albinoisme
nogen gange set som værende uegnede
til at leve i samfundet.
Deres kroppe bliver hakket i stykker med macheter,
og skal bruges i en eller anden bryg
eller nogle eliksirer som mennesker kan få penge for --
eller så mange, mange historier som folk taler om.
Det var på tide at gå undercover igen.
Jeg gik undercover som en mand der var interesseret
i denne bestemte business, selvfølgelig.
Igen, blev der bygget en armprotese.
For første gang, filmede jeg de fyre der gjorde dette
på skjult kamera, og de var klar til at købe armen
og de var klar til at bruge den til at forberede
disse eliksirer for mennesker.
Jeg er glad for at den tanzanianske regering i dag har grebet ind,
men det vigtige her er at den tanzanianske regering
kun kunne gribe ind fordi der var tilgængelige bevismaterialer.
Min journalisme handler om hårde beviser.
Hvis jeg siger man har stjålet, viser jeg en beviserne
på at man har stjålet.
Jeg viser hvordan man har stjålet det
og når, eller hvis man brugte
det man havde stjålet.
Hvad er journalistikkens essens, hvis det ikke gavner samfundet?
Min form for journalisme er et produkt
af mit samfund.
Jeg ved at mennesker nogle gange
har deres egen kritik
om undercover journalisme.
(Video) Embedsmand: Han tog nogle penge frem fra sine lommer
og lagde dem på bordet,
så vi ikke skulle være bange.
Han vil medbringe kakaoen og sende den til Elfenbenskysten.
Med min skjulte intention, holdte jeg mund.
Jeg sagde ikke et ord.
Men mine kolleger vidste det ikke.
Så efter at have indsamlet penge,
da han gik, ventede vi på at han kom med varerne.
Straks da han gik, fortalte jeg mine kolleger at
siden jeg var gruppens leder,
fortalte jeg mine kolleger at hvis de kom,
ville vi arresterede dem.
Anden embedsmand: Jeg kender ikke engang det sted der hedder [utydeligt].
Jeg har aldrig været der før.
Så jeg er overrasket.
Man kan se en hånd lige foran mig der tæller penge.
Det næste øjeblik, ser man pengene i mine hænder,
tæller, hvorimod jeg ikke er kommet i kontakt med nogen.
Jeg har ikke lavet forretninger med nogen.
Reporter: Da Metro News kontaktede den undersøgende reporter
Anas Aremeyaw Anas for at få hans reaktion,
smilede han bare og gav dette video ekstrakt
som han ikke brugte i dokumentaren der blev vist på skærmen for nylig.
Embedsmanden der tidligere benægtede at medvirke
trykker på en lommeregner for at udregne beløbet
som de vil pålægge kakaoen for at blive smuglet.
Anas Aremeyaw Anas: Dette var en anden historie om antikorruption.
Og her var han, og benægtede.
Men ser I, når man har hårde beviser,
er man i stand til at påvirke samfundet.
Nogle gange er dette nogle af de overskrifter der kommer. (Musik)
[Jeg vil forbande Anas til døden]
[Anas Lyver]
{Alarm Blæser Over Anas's Nyheder På Grund Af Kontant Video]
[Dagsorden Mod Top CEPS Officials Afsløret]
[Anas Opererer med Usynlige Kræfter?]
[Regering Vakler Over Anas Video]
[At Jage Jægeren]
[Anas "Bestikkelses" Mænd i Retten]
[15 Hoveder Ruller På Grund Af Anas Bånd]
[Finansminister Støtter Anas]
[11 Draget i Tvivl Over Anas's Historie]
[GJA Står Ved Anas]
[Præsident Mills Stormer Tema Havn efter Anas Video]
["Afdød Professor John Evans Atta Mills: Tidligere præsident af Ghana"]
John Evans Atta Mills: Det Anas siger
er ikke noget der er ukendt for mange af os,
men bemærk venligst, de af jer der er agenter,
og som leder toldagenterne ud i fristelsen,
jeg vil fortælle jer, Ghana vil ikke sige
nogen gode ting til jer om dette.
AAA: Det var min præsident.
Jeg troede at jeg ikke kunne komme her
uden at give jer noget specielt.
Jeg har et stykke, og jeg er begejstret over at
jeg deler det for første gang med jer her.
Jeg har været undercover i fængsler.
Jeg har været der i lang tid.
Og jeg kan fortælle jer, at det jeg så ikke var rart.
Men igen, jeg kan kun påvirke samfundet
og påvirke regeringen hvis jeg kommer med hårde beviser.
Mange gange, har fængselsmyndighederne benægtet
nogensinde at have problemer med narkomisbrug,
problemer med sodomi, mange problemer de ville benægte
der foregår.
Hvordan kan man få fat i hårde beviser?
Jeg var altså i fængsel. ["Nsawan Prison"]
Det man ser er en bunke af døde kroppe.
Jeg fulgte efter en af mine indsatte,
en af mine venner, fra hans sygeseng til døden,
og jeg kan fortælle jer at det ikke var en rar ting overhovedet.
Der var problemer med dårlig mad der blev serveret
som jeg huske det var noget af det mad jeg spiste
bare ikke godt for et menneske.
Toilet faciliteter: meget dårlige.
Jeg mener, man skulle stå i kø for at kunne komme til et anstændigt toilet --
og det er hvad jeg kalder anstændigt,
når fire af os er på mandehulet.
Det er noget som hvis man fortæller det til nogen,
ville personen ikke tro på det.
Den eneste måde man kan få personen til at tro på det
er når man viser dem hårde beviser.
Selvfølgelig var der en overflod af narko.
Det var nemmere at få cannabis, heroin og kokain,
selv hurtigere, i fængslet end udenfor fængslet.
Ondskab i samfundet et en ekstrem sygdom.
Hvis man har ekstreme sygdomme,
skal man skaffe en ekstrem kur.
Min slags journalisme passer måske ikke ind i andre kontinenter
eller andre lande,
men jeg kan fortælle jer, det fungerer i min del af kontinentet
Afrika, fordi som regel, når mennesker taler
om korruption, de spørger, "Hvor er beviserne?
Vis mig beviserne."
Jeg siger, "Dette er beviset."
Og det har hjulpet mig med at sætte mange mennesker bag tremmer.
Ser I, vi på kontinentet er i stand til
at fortælle historier bedre, fordi vi står overfor omstændigheder
og vi ser omstændighederne.
Det er grunden til jeg var særlig begejstret
da vi lancerede vores "Africa Investigates" serier
hvor vi undersøgte mange afrikanske lande.
Som et resultat af succesen af "Africa Investigates" serien
går vi videre til World Investigates.
I slutningen af det, vil mange flere onde fyre
på vores kontinent være sat bag tremmer.
Dette stopper ikke.
Jeg vil fortsætte med denne form for journalisme,
fordi jeg ved at når onde mænd ødelægger,
må gode mænd bygge og binde.
Mange tak.
(Bifald)
Chris Anderson: Tak. Tak.
Jeg har nogle spørgsmål til dig.
Hvordan endte du i fængsel? Dette var kun et par uger siden, mener jeg, ikke?
AAA. Ja. Du ved, undercover handler om
at få styr på prioriteterne, så vi fik folk
til at tage mig i retten.
Jeg gennemgik den meget retslige proces,
fordi i sidste ende, vil fængselsmyndighederne
vil kontrollere om man også har været der eller ej,
og det er sådan jeg kom der.
CA: Så nogen sagsøgte dig i retten,
og de tog de med der, og du blev varetægtsfængslet
i noget tid, og det gjorde du med vilje.
AAA: Ja, ja.
CA: Fortæl mig om frygten
og hvordan du klarer den,
fordi du sætter regelmæssigt livet på spil.
Hvordan gør du det?
AAA: Ser du, undercover er altid en sidste udvej.
Inden vi går undercover, følger vi reglerne.
Og jeg er kun tryg og jeg er renset for frygt
når jeg er sikker på at alle skridt
er taget. Jeg gør det ikke alene. Jeg har et backup team
der hjælper med at sikre at sikkerheden og alle systemerne
er på plads, men man skal tage
meget intelligente beslutninger når det sker.
Hvis man ikke gør det, ender man med at miste livet.
Så ja, når backup systemerne er på plads,
jeg er okay, så gør jeg det. Hasarderet, ja,
men det er en risiko ved faget.
Jeg mener, alle har deres egne risici.
Og når man siger at det er ens,
skal man tage den, som og når den kommer.
CA: Jamen, du er et utroligt mennesker og du har lavet fantastisk arbejde
og du har lært os en historie
som ingen anden historie nogen af os har hørt før tror jeg.
Og vi er taknemmelige. Vi hilser dig. Mange tak, Anas.
AAA: Tak.
CA: Tak. Hold dig sikker. (Bifald)