Varannan sekund får någon, någonstans en stroke.
En av sex personer kommer att få en stroke någon gång i sitt liv.
Stroke stryper syretillförseln till hjärncellerna
och är en av de vanligaste dödsorsakerna
och en bidragande orsak till förebyggbara handikapp.
När någon får en stroke är det avgörande med snabb vård
då det ofta kan minska risken för bestående hjärnskador.
Men varför får man stroke?
Och vad kan läkarna göra för att behandla dem?
Hjärnan utgör bara 2 procent av kroppsvikten
men den använder mer än 20 procent av syret i ditt blod.
Syret transporteras till hjärnan genom ett nät av artärer.
Halspulsådern försörjer hjärnans främre del
och ryggradsartären försörjer den bakre.
De är sammankopplade
och förgrenar sig till mindre och mindre kärl
som ger miljarder neuroner det syre de behöver.
Om blodflödet rubbas, avbryts syretillförseln och hjärnceller dör.
Det kan ske på två sätt.
Hjärnblödning är när ett brustet kärl läcker ut blod.
Men den mer vanliga typen är ischemisk stroke
där en propp blockerar kärlet och stoppar blodflödet.
Var kommer dessa proppar ifrån?
I sällsynta fall
kan en plötslig rubbning i hjärtrytmen
förhindra hjärtats förmak att dra ihop sig normalt.
Detta saktar ner blodflödet
och får blodplättar, koagulationsfaktorer och fibrin att klibba ihop.
Proppen kan färdas uppåt
mot de artärer och kärl som försörjer hjärnan
till den kommer till ett kärl som den inte kommer igenom.
Detta kallas embolism
och stryper syretillförseln till alla celler nedströms.
Hjärnan har inga smärtreceptorer, så man känner inte proppen.
Men syrebrist försämrar hjärnfunktionen
och kan ha plötsliga, märkbara effekter.
Om det påverkade området till exempel är det som styr talet
kan personen börja sluddra.
Om stroken påverkar en del av hjärnan som styr muskelrörelser
kan det orsaka svaghet, ofta bara på ena sidan av kroppen.
När detta händer, försöker kroppen omedelbart kompensera
genom att dirigera om blodflödet till det påverkade området
men det är ingen perfekt lösning.
Till slut börjar de syrefattiga cellerna att dö
vilket leder till hjärnskador som kan vara allvarliga eller bestående.
Därför är det viktigt att få vård så fort som möjligt.
Den akuta behandlingen är intravenös medicinering
med vävnadsplasminogenaktivator
vilket kan lösa upp blodproppen
och få igång blodflödet i den påverkade artären igen.
Om det ges inom ett par timmar
ökar denna behandling överlevnadschansen
och minskar risken för permanenta konsekvenser.
Om vävnadsplasminogenaktivator inte kan ges
för att patienten behandlas med vissa mediciner,
är blödningsbenägen
eller proppen är väldigt stor
kan läkaren göra ett ingrepp som kallas endovaskulär trombektomi.
Med hjälp av en fluorescerande färg som lyser upp kärlen under röntgen
för läkaren in en lång, böjlig slang, en så kallad kateter
i en artär i benet
och manövrerar sig fram till proppen.
En stent förs genom katetern.
Den expanderar och fäster sig i proppen.
Katetern drar sedan ut proppen.
Sådana ingrepp måste utföras så snart som möjligt
för att bevara hjärnfunktionen
vilket innebär att man snabbt måste avgöra om någon har en stroke.
Så hur vet man?
Här är tre snabba saker att testa:
1. Be personen le.
Sned mun eller slappt ansikte kan tyda på muskelsvaghet.
2. Be personen lyfta armarna.
Om ena armen faller neråt, kan armsvagheten också tyda på stroke.
3. Be personen upprepa ett ord eller en enkel mening.
Om talet låter sluddrigt eller konstigt
kan det betyda att språkcentrum i hjärnan har syrebrist.
Detta kallas ibland för AKUT-testet, och T står för tid.
Om du ser några av dessa tecken, ring genast ambulans.
Det kan rädda liv.