Dacă cunoști un stângaci mai în vârstă,
sunt șanse ca el să fi trebuit să învețe să scrie sau să mănânce cu mâna dreaptă.
În multe părți ale lumii,
încă e un lucru obișnuit să forțezi copiii să-și folosească mâna „potrivită”.
Chiar cuvântul „drept” înseamnă de asemenea corect sau bun,
nu doar în engleză, ci și în multe alte limbi.
Dar dacă a fi stângaci este atât de greșit,
atunci de ce se întâmplă, în primul rând?
Astăzi, aproape 1/10 din populația lumii este stângace.
Dovezi arheologice arată că așa stau lucrurile de 500.000 de ani,
aproximativ 10% din rămășițele umane
relevând diferențele asociate în lungimea brațului și densitatea osoasă,
iar unele unelte străvechi și artefacte arată dovezi ale folosirii mâinii stângi.
Indiferent ce cred unii, dexteritatea nu este o alegere.
Poate fi stabilită chiar înaintea nașterii pe baza poziției fetusului în uter.
Deci, dacă dexteritatea este înnăscută, înseamnă că este genetică?
Ei bine, da și nu.
Gemeni identici, care au aceleași gene, pot avea mâini dominante diferite.
De fapt, asta se întâmplă la fel de des ca în cazul oricărei perechi de frați.
Dar șansele de a fi dreptaci sau stângaci
sunt determinate de dexteritatea părinților tăi
într-o măsură surprinzător de uniformă.
Dacă tatăl tău este stângaci, dar mama ta este dreptace,
ai o șansă de 17% de a fi născut stângaci,
în timp ce doi dreptaci vor avea un copil stângaci doar în 10% din cazuri.
Dexteritatea pare să fie determinată de noroc,
dar șansele sunt decise de genele tale.
Toate astea implică un motiv
pentru care evoluția a produs o proporție atât de mică de stângaci,
și a menținut-o timp de milenii.
În timp ce au existat câteva teorii
care au încercat să explice de ce dexteritatea există în primul rând,
sau de ce majoritatea oamenilor sunt dreptaci,
un model matematic recent
sugerează că ponderea actuală reflectă un echilibru
între presiunile de competitivitate și cooperare asupra evoluției umane.
Beneficiile de a fi stângaci
sunt evidente în activități care implică un oponent,
precum luptele sau sporturile competitive.
De exemplu, aproape 50% din cei mai buni aruncători din baseball
au fost stângaci.
De ce?
Este un avantaj surpriză.
Pentru că stângacii sunt o minoritate,
atât concurenții dreptaci, cât și stângaci
vor petrece mai mult timp întâlnindu-se
și antrenându-se împotriva dreptacilor.
Așa că atunci când cei doi se întâlnesc,
stângaciul va fi mai bine pregătit împotriva oponentului dreptaci,
în timp ce dreptaciul va fi indus în eroare.
Această ipoteză de luptă,
în care un dezechilibru în populație
rezultă într-un avantaj pentru luptătorii sau atleții stângaci,
este un exemplu de selecție dependentă de frecvență negativă.
Dar potrivit principiilor evoluției,
grupurile care au un avantaj relativ
tind să crească până când avantajul dispare.
Dacă oamenii doar s-ar fi luptat și concurat de-a lungul evoluției umane,
selecția naturală ar fi dus la mai mulți stângaci care să fi supraviețuit
până când ar fi fost atât de mulți,
încât nu ar mai fi fost un avantaj rar.
Deci într-o lume complet competitivă,
50% din populație ar fi stângace.
Dar evoluția umană a fost influențată și de cooperare, nu doar de competiție.
Iar presiunea cooperării
împinge distribuția dexterității în direcția opusă.
În golf, unde performanța nu depinde de adversar,
doar 4% din jucătorii de top sunt stângaci,
acesta fiind un exemplu al fenomenului mai larg de împărțire a uneltelor.
Așa cum tineri potențiali jucători de golf
pot găsi mai ușor un set de golf pentru dreptaci,
multe dintre instrumentele importante care au modelat societatea
au fost concepute pentru majoritatea dreptace.
Pentru că stângacii sunt mai slabi în a folosi unelte,
și suferă de rate de accident mai mari,
ei vor avea mai puțin succes într-o lume complet cooperantă
și vor dispărea în final din populație.
Deci prin predicția corectă a distribuției stângacilor în populația generală,
alături de potrivirea datelor din sporturi diferite,
modelul indică
faptul că persistența stângacilor ca o minoritate mică, dar stabilă,
reflectă echilibrul
care vine din efectele competitivității și cooperării
prezente simultan în timp.
Iar cel mai intrigant aspect
este ce ne pot spune numerele despre diferite populații.
De la distribuția dexterității la animalele cooperante
până la procentul puțin mai mare de stângaci
în societățile competitive de vânători-culegători,
putem chiar să aflăm că răspunsurile la enigme timpurii ale evoluției umane
se află deja în mâinile noastre.