De la marinari transformați în porci,
la nimfe prefăcute în copaci
și ochi care l-au transformat pe privitor în stană de piatră,
mitologia greacă abundă în metamorfoze.
Zeii puternici obișnuiau să-și modifice forma după bunul plac,
dar pentru muritori, mutațiile erau deseori nedorite.
Țesătoarea Arachne a suferit o astfel de transformare tulburătoare.
Arachne era fiica unui negustor
care își petrecea timpul vopsind pânze în cele mai profunde nuanțe de violet.
Era iscusită în țeserea celor mai fine ațe
din care crea material vaporos și tapiserii deosebite.
Oamenii se adunau să-i privească mâinile lucrând la războiul de țesut,
de parcă ața ieșea direct din degetele sale.
Dar odată cu lauda a crescut și mândria.
Arachne era des auzită lăudându-se cu abilitățile sale,
afirmând că talentul său e neîntrecut de cel al muritorilor sau al zeilor.
A refuzat să vadă țeserea ca pe un dar de la zei.
Mai degrabă afirma că e un talent propriu.
Din nefericire, Atena, zeița înțelepciunii și a artizanatului,
a auzit-o pe Arachne făcând aceste afirmații.
Plănuind s-o învețe o lecție pe această fată nerecunoscătoare,
Atena s-a deghizat într-o bătrână și s-a strecurat printre muritori.
A mustrat-o pe Arachne în public -
cum îndrăznește o țesătoare să afirme că e mai presus de zei?
Dar Arachne a râs, abia ridicându-și privirea de la gherghef.
Provocată, bătrâna și-a dezvăluit adevărata identitate.
Dacă Arachne insista să defăimeze zeii,
Atena avea s-o provoace la o competiție.
Mascându-și șocul la vederea zeiței cu ochii gri,
Arachne a acceptat provocarea.
Atena și-a scos propriul război de țesut strălucitor
în timp ce lumea se aduna să privească.
Țesătoarele au început, ochii erau fixați și suveicile împleteau.
Atena a făcut să apară de sus un mănunchi de nori
și de jos, fire subțiri de iarbă, ca într-un spectacol de putere.
A țesut acte nemaipomenite care arătau puterea zeilor:
pe Poseidon călătorind pe valuri,
pe Zeus aruncând fulgere
și pe Apolo înaintând cu viteză pe cer.
În splendida sa tapiserie, gloria zeilor eclipsa viața muritorilor.
Arachne însă nu era interesată să amplifice egoul zeilor.
Țesătura sa îi ilustra pe zei abuzând de puterea lor:
certându-se între ei,
consumând alcool și lăudându-se
și implicându-se în viețile muritorilor.
L-a reprezentat pe Zeus ca afemeiat, transformându-se pentru a ademeni femei:
o lebădă pentru Leda,
un taur pentru Europa
și un duș de aur pentru Danae.
Apoi Arachne s-a îndreptat spre infracțiunile altor zei,
de la răpirea Persefonei de către Pluto,
la urmărirea sălbatică a Erigonei de către Bachus.
Deși a ilustrat zeii în cel mai dezavantajos mod,
în lucrările sale puteau fi observate abilitățile sale remarcabile.
Țesătura sa era aproape vie,
plină de mișcare și culori magnifice
ce licăreau triumfător.
Atena, văzând că lucrările lui Arachne erau mai bune și evident subminante,
a izbucnit în furie și a atacat-o pe țesătoarea umană.
Entuziasmul lui Arachne a scăzut,
simțind cum corpul i se micșorează și se răsucește.
Degetele sale au fluturat nebunesc, mâinile i s-au blocat pe lângă corp,
și pe întregul corp i-a crescut păr negru.
Zeița i-a lăsat lui Arachne un singur rol de ață ieșind din pântec,
un mic memento al talentului său uman.
Pentru că a provocat ipoteza că zeii sunt de neatins,
Atena și-a transformat adversara în primul păianjen.
De atunci, Arachne și copiii săi își „țes” pedeapsa
sau e doar o persistență neînfricată în umbra giganților?