Podișul Tibet se află la 4.500 de metri deasupra nivelului mării,
cu doar 60% din concentrația de oxigen normală.
În timp ce vizitatorii și coloniștii recenți luptă cu răul de altitudine,
tibetanii băștinași urcă sprințari pe munți.
Abilitatea asta nu vine din antrenament sau din practică,
ci de la modificarea câtorva gene care permit corpurilor lor
să folosească la maximum oxigenul limitat.
Aceste diferențe sunt evidente de la naștere -
copiii tibetani au, în medie, o greutate mai mare la naștere,
saturație mai mare de oxigen
și șanse mai mari să supraviețuiască decât alți bebeluși născuți în acest mediu.
Aceste modificări genetice sunt estimate să fi evoluat
în ultimii 3.000 de ani și sunt în curs de desfășurare.
Asta poate părea o veșnicie,
dar ar fi cea mai rapidă adaptare ce-a evoluat vreodată la oameni.
E clar că evoluția umană nu s-a încheiat,
deci care sunt alte modificări recente?
Și inovațiile tehnologice și științifice vor avea impact asupra evoluției noastre?
În ultimele câteva mii de ani,
multe populații au dezvoltat adaptări genetice la mediile lor locale.
Oamenii din Siberia și zona arctică sunt adaptați la frigul extrem.
Sunt mai puțin predispuși la degerături,
și pot continua să-și folosească mâinile la temperaturi sub zero grade
mult mai mult decât majoritatea oamenilor.
Selecția le-a dezvoltat o rată metabolică mai mare
care crește producția de căldură.
La sud, oamenii Bajau din sud-estul Asiei se pot scufunda până la 70 de metri
și pot să rămână sub apă timp de aproape cincisprezece minute.
În miile de ani ca vânători nomazi pe mare,
au dezvoltat genetic o splina foarte mare ce acționează ca depozit de oxigen,
permițându-le să rămână sub apă mai mult timp -
o adaptare similară cu a focilor care se scufundă la adâncime.
Deși poate părea comun prin comparație,
capacitatea de a bea lapte este o altă astfel de adaptare.
Toate mamiferele pot bea laptele mamei când sunt bebeluși.
După înțărcare, gena care le permite să digere laptele se inactivează.
Dar comunitățile din Africa subsahariană, Orientul Mijlociu și nord-vestul Europei
ce creșteau vaci pentru lapte, au avut o creștere rapidă a variantelor de ADN
care împiedică inactivarea genei în ultimii 7-8.000 de ani.
Cel puțin în Europa, consumul de lapte a reprezentat o sursă de calciu
ce ajuta la producerea vitaminei D, odată ce s-au mutat la nord
și lumina solară, sursa obișnuită de vitamina D, a scăzut.
Deși nu întotdeauna în mod evident,
aceste schimbări cresc șansele oamenilor de a ajunge la vârsta de reproducere -
asta determină selecția naturală,
forța din spatele tuturor acestor schimbări evolutive.
Medicina modernă elimină multe dintre aceste presiuni selective
menținându-ne în viață atunci când genele noastre,
uneori combinate cu boli infecțioase,
ne-ar fi ucis.
Antibiotice, vaccinuri, apă curată și o igienă bună
toate fac diferența dintre genele noastre mai puțin importante.
La fel, capacitatea noastră de a vindeca la copii cancerul,
a extrage chirurgical apendicele inflamat și a da naștere copiilor
ale căror mame au o sarcină care le pune viața în pericol,
toate tind să oprească selecția, permițând mai multor oameni să supraviețuiască
până la o vârstă reproductivă.
Chiar dacă fiecare persoană de pe Pământ are acces la medicina modernă,
nu va însemna sfârșitul evoluției umane.
Asta pentru că sunt și alte aspecte ale evoluției pe lângă selecția naturală.
Medicina modernă face variațiile genetice
care ar fi fost supuse selecției naturale
subiectul așa-numitei devieri genetice.
Cu devierea genetică, diferențele genetice variază aleator în cadrul unei populații.
La nivel genetic, medicina modernă ar putea crește varietatea,
fiindcă mutațiile dăunătoare nu ucid oamenii și, astfel, nu sunt eliminate.
Această variație nu înseamnă neapărat diferențe observabile sau fenotipice
între oameni.
Cercetătorii au studiat, de asemenea, dacă adaptările genetice
la un mediu specific ar putea apărea foarte repede
prin modificare epigenetică: modificări nu la gene în sine,
ci dacă și când se manifestă anumite gene.
Aceste schimbări pot apărea pe parcursul vieții
și pot fi chiar transmise urmașilor -
dar până acum cercetătorii nu știu sigur dacă modificările epigenetice
pot persista cu adevărat de-a lungul multor generații
și pot duce la schimbări de durată în rândul populației.
Pot exista și alți factori care contribuie la evoluția umană.
Medicina și tehnologia modernă sunt recente,
comparativ chiar și cu cele mai rapide și mai noi schimbări în selecția naturală,
așa că doar timpul poate spune cum prezentul ne va modela viitorul.