לאורך המסלול העתיק של נהר המונונגהלה,
בראדוק, פנסילבניה יושבת באזור המזרחי של מחוז אלגני,
בערך 15 קילומטר מחוץ לפיטסברג.
פרבר תעשייתי,
בראדוק היא בית למפעל הפלדה הראשון של אנדרו קרנגי,
מפעל אדגר תומסון.
שפועל מאז 1875,
זה מפעל הפלדה הפעיל האחרון באזור.
במשך 12 שנים, יצרתי פורטרטים שיתופיים,
חיים דוממים, נופים וצילומים אוויריים
כדי לבנות ארכיב ויזואלי כדי להתייחס לצומת בין
תעשיית הפלדה,
הסביבה,
וההשפעה של מערכת הבריאות על הגוף של המשפחה והקהילה שלי.
המסורת והנרטיב הגדול של בראדוק
מורכבת בעיקר מסיפורים של תעשיינים ואיגודי עובדים.
כרגע, הנרטיב החדש על בראדוק,
ילד הפוסטר להתעוררות חגורת החלודה,
הוא סיפור של חלוצים עירוניים שמגלים ספר חדש.
המדיה התעלמה מהעובדה שבראדוק בעיקר שחורה.
הקיום שלנו היה הדדי, שקט ומחוק.
הדור הרביעי בשורה של נשים,
גודלתי תחת הגנה וטיפול של סבתה רובי,
ליד רחוב 8 בשדרת וושינגטון 805.
היא עבדה כמנהלת בגודוויל.
אמא היתה עוזרת לאחות.
היא צפתה במפעלי הפלדה נסגרים ולבנים בורחים לפרוורים.
עד הזמן שהדור שלי הלך ברחובות,
חוסר השקעה ברמה המקומית, המדינתית והפדרלית,
שחקה תשתיות,
והמלחמה בסמים פרקה את משפחתי והקהילה.
האבא החורג של סבתא רובי
היה אחד מכמה אנשים שחורים שפרשו ממפעלי קרנגי עם הפנסיה שלו.
הוא עבד בטמפרטורות גבוהות,
פירק והרכיב כבשנים, ניקה מתכת וסיגים שנשפכו.
ההסטוריה של מקום נכתבת על הגוף והסביבה.
אזורים של תנועת משאיות כבדה,
חשיפה לבנזן ומתכות גזיות,
סכנה לסרטן וזאבת.
מאה עשרים ושלוש מיטות מורשות, 652 עובדים,
תוכניות שיקום הוכחדו.
תביעות אפליה בדיור נגד מחוז אלנגני
הוסרה במקום בו מגדלי טלבוט עמדו פעם.
חלוקת אזורים מחדש לתעשיה קלה יותר הופיעה מאז.
הפיקסלציה של מפות גוגל וגוגל ארת' מסתירה את הפסולת הדליקה
שהיתה בשימוש כדי לסחוט את משפחת באן מחוץ לשטח והאדמה שלהם.
ב 2013, שכרתי הליקופטר
עם המצלמות שלי כדי לתעד את הגרוש האגרסיבי מהבתים.
בטיסה, האבחנה שלי מגלה אלפי חבילות פלסטיק לבנות
בבעלות תעשיית השימור
שטוענת לידידותיות לסביבה
וממחזרת מליוני צמיגים
כדי לשמר חיים של אנשים
ולשפר את החיים של אנשים.
העבודה שלי מסתובבת סביב המיקרו על לרמת המאקרו,
מגלה הסטוריות חבויות.
לאחרונה, במוזיאון סיאטל לאומנות,
אייזק באן ואני העלנו את התצוגה הזו,
והתצוגה היתה בשימוש כפלטפורמה כדי לשגר את קולו.
דרך איחזור הנרטיב שלנו,
נמשיך להלחם בשחיקה ההסטורית וחוסר השוויון הסוציו אקונומי.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)