Voditeljka: Čast nam je da je Afra Rejmond sa nama.
Afra Rejmond: Hvala vam.
(Aplauz)
OK, ovog jutra ću govoriti
o problemu korupcije.
A korupcija se definiše
kao zloupotreba poverenja
zbog sopstvene koristi - ili u našem kontekstu,
vaših prijatelja, porodice ili vaših ulagača.
U redu? Prijatelji, porodica, ulagači.
Ali moramo razumeti šta mi podrazumevamo pod korupcijom
i moramo razumeti
da smo pogrešno učeni o tome i moramo priznati to.
Moramo imati hrabrosti da priznamo to,
kako bismo počeli da menjamo naš pristup ka tome.
Prva stvar je zapravo veliki mit, pod jedan,
da to zapravo nije krivično delo.
Kada se okupimo sa prijateljima i porodicom
i raspravljamo o kriminalu u našoj zemlji,
kriminalu u Belmontu ili criminal u Dijegu ili kriminalu u Marabeli,
niko ne govori o korupciji.
To je prava istina.
Kada komesar policije na TV-u govori o kriminalu,
on ne priča o korupciji.
A zasigurno znamo da kada Ministar nacionalne sigurnosti
govori o kriminalu, takođe ne govori o korupciji.
Poenta jeste da je to zapravo krivično delo.
U pitanju je privredni kriminal, jer podrazumeva
pljačkanje poreskih obveznika.
Javna i privatna korupcija su realnost.
Kao neko ko dolazi iz privatnog sektora,
mogu vam reći da u privatnom sektoru postoji veliki stepen korupcije
koji nema nikakve veze sa vlašću.
Ista podmićivanja, mito i poslovanja ispod stola,
dešavaju se i u privatnom sektoru.
Danas ću se fokusirati na korupciju u javnom sektoru,
u kojem učestvuje i privatni sektor.
Drugi važan mit koji je potrebno razumeti -
jer moramo razbiti ove mitove,
razmontirati, uništiti ih i rugati im se -
drugi važan mit koji je potrebno razumeti
je onaj koji kaže
da je korupcija zapravo mali problem -
da ako je problem, u stvari je mali problem,
da zapravo čini samo malih 10 ili 15 posto,
da postoji od davnina i da će se verovatno nastaviti i u budućnosti
i da nema nikakvog smisla usvajati zakone, jer zapravo ne možemo mnogo šta učiniti.
I želim da demonstriram da je i to
opasan mit, veoma opasan.
To je lažno predstavljanje stvari u javnosti.
I želim da kažem nešto,
o periodu 30 godina unazad.
Mi smo danas Trinidad i Tobago,
mala karipska zemlja, bogata resursima
i početkom '70-ih došlo je do velikog porasta u bogatstvu zemlje,
što je prouzrokovano porastom svetske cene nafte.
Zovemo ih petrodolarima. Državna kasa je pucala od količine novca.
Što je ironično
jer se danas nalazimo u Centralnoj banci.
Vidite, istorija je bogata ironijom.
Danas se nalazimo u Centralnoj banci,
a Centralna banka je odgovorna za mnoge stvari o kojima ću danas pričati.
OK? Govorimo o neodgovornosti državne administracije.
Govorimo o činjenici da je preko puta terase
kula Ministarstva finansija,
i postoji velika veza sa nama danas,
pa pričamo unutar vašeg hrama danas. Ok?
(Aplauz)
Prva stvar o kojoj želim da govorim jeste
da kad se sav taj novac slio u našu zemlju pre oko 40 godina
upustili smo se, tadašnja vlada se upustila
u niz aranžmana sa drugim vladama
kako bi ubrzano razvili zemlju.
I neki od najvećih projekata u zemlji
su bili dogovoreni u saradnji sa drugim vladama,
sa nekim od vodećih zemalja na svetu,
Sjedinjenim državama, Britanijom, Francuskom i ostalim.
Kao što sam rekao, čak i ova zgrada - to je jedna od ironija -
ova zgrada je bila deo niza velikih kompleksa,
koji su zvali Kulama bliznakinjama.
Cela situacija je postala toliko sramna,
da je zapravo formirana istražna komisija,
koja je izvestila 1982, pre 30 godina je izvestila -
Balah izveštaj - pre 30 godina
i odmah su aranžmani saradnje sa drugim vladama stopirani.
Tadašnji premijer je otišao u Parlament
kako bi izvestio o budžetu i rekao je neke stvari koje nikad neću zaboraviti.
Zadržale su se ovde. Bio sam mladić u to vreme.
Reči su ušle pravo u moje srce.
I rekao je da u stvari - samo da vidim da li ovo radi.
Sve u redu?
Ovo nam je rekao.
Rekao nam je da su u stvari,
2 od svaka 3 naša petrodolara
koje smo potrošili, novac poreskih obveznika,
protraćena ili ukradena.
Tako da je tih 10 ili 15 posto prava laž.
Rekli smo, to je bajka. Zaboravi. To je za malu decu.
Mi smo odrasli ljudi
i pokušavamo da se nosimo sa ovim šta se dešava u našem društvu.
OK? To je veličina problema.
OK? Dve trećine novca je ukradeno ili protraćeno.
To je bilo pre 30 godina. 1982. je bio Balah.
Šta se promenilo?
Ne volim da iznosim sramotne tajne
pred međunarodnom publikom, ali moram.
Pre četiri meseca pretrpeli smo ustavnu sramotu u ovoj zemlji.
Zovemo je fijasko Odeljka 34, fijasko Odeljka 34,
sumnjivi zakon i reći ću kako zapravo stoje stvari,
sumnjivi zakon
koji je usvojen u sumnjivo vreme
da bi se oslobodili određeni osumnjičeni. (Smeh)
I zvali su ih, ti ljudi se zovu
"optuženi Piarko aerodroma".
Imaću sopstveni rečnik ovde danas.
Oni su "optuženi Piarko aerodroma".
Bila je to ustavna sramota prvog stepena
i ja sam je označio kao zaveru da se izopači parlament.
Naša najviša institucija u zemlji bila je izopačena.
Radimo sa izopačenim ljudima ovde
ekonomske i finansijske prirode.
Shvatate koliko je ozbiljan problem?
Došlo je do masovnog protesta. Puno ljudi u ovoj prostoriji
je učestvovalo u tom protestu na različite načine.
A najvažnije, američka ambasada se žalila,
pa je parlament ponovo sazvan
i zakon je promenjen, bio je ukinut.
To je termin koji pravnici koriste. Bio je ukinut.
Ali poenta je
da je parlament nadmudren u celoj stvari,
jer ono što se u stvari desilo jeste,
zbog sumnjivog usvajanja zakona,
zakon je zapravo stupio na snagu
za vikend kad smo slavili 50. godišnjicu nezavisnosti,
naš jubilej nezavisnosti.
To je zapravo sramota cele stvari.
Bio je to gnusan način da sazrimo, ali smo uspeli,
jer smo svi shvatili
i po prvi put od kad sam mogao da se setim,
došlo je do masovnih protesta protiv ove korupcije.
I to mi je dalo puno nade. OK?
Ponekad se osećaš
kao da si sam i da sve to radiš sam.
Usvajanje i kasnije ukidanje tog zakona
potvrdio je slučaj "optuženih Piarko aerodroma".
Tako da je to zapravo bio dupli blef, ta situacija do koje je došlo.
Ali zašto su oni bili optuženi?
Šta je to bilo da su bili optuženi?
Malo sam misteriozan za vas koji ste ovde. Zašto su bili optuženi?
Pokušali smo da izgradimo ili da u velikom delu rekonstruišemo
zastareli aerodrom.
Ceo projekat je koštao 1,6 milijardi dolara,
Trinidad i Tobago dolara,
i u stvari imali smo dosta nameštanja ponuda,
sumnjivih aktivnosti, koruptivnih aktivnosti.
I da biste dobili celu sliku,
i sve to stavili u kontekst i vezu
sa drugim mitom da to nije velika stvar,
možemo da pogledamo drugi slajd ovde.
I šta imamo ovde - to ne kažem ja,
ovo su reči direktora Javnog tužilaštva u njegovom izveštaju. On je tako rekao.
I kaže nam da je od projekta vrednog 1,6 milijardi dolara
jedna milijarda pronađena
na računima ofšor banaka.
Jedna milijarda novca poreskih obveznika
je pronađena na računima ofšor banaka.
Kako sam inače sumnjičava osoba,
zgrožen sam time, i napraviću pauzu ovde,
napraviću pauzu s vremena na vreme i istaći različite stvari.
Napraviću pauzu ovde i podeliti nešto što sam video
novembra prošle godine na Vol stritu.
Bio sam u Zukoti parku.
Bila je jesen i bilo je hladno. Vlažno je bilo i padao je mrak.
Šetao sam sa ljudima koji su protestovali
posmatrajući One Wall Street, Occupy Wall Street pokret.
I video sam gospođu sa natpisom, jednostavnim,
nekako izmučena plava gospođa,
natpis je bio od kartona
i bio je ispisan markerom.
I ono što je bilo napisano me je pogodilo do srži.
Pisalo je: ''Ako nisi zaprepašćen, nisi obraćao pažnju.''
Ako te sve ovo nije zaprepastilo, nisi obraćao pažnju.
Slušajte sad, jer ulazimo u dublje vode.
Moj mozak je počeo da razmišlja.
Šta ako -
jer sam sumnijičav inače. Čitam dosta špijunskih romana.
Šta ako - (Smeh)
Ali da biste uspeli u ovom zlodelu,
morate da čitate dosta takvih romana,
i ispratite neke od tih stvari, zar ne? (Smeh)
Ali šta ako ovo nije bilo prvi put?
Šta ako je to samo prvi put
da su taj i taj uhvaćeni?
Šta ako se desilo ranije? Kako bih inače to saznao?
Prethodna dva primera koja sam dao
su se odnosila na korupciju u građevinskom sektoru, OK?
Ja sad imam privilegiju
da vodim neprofitnu organizaciju zvanu Savet zajedničke inicijative.
Naš sajt je jcc.org.tt, i mi smo lideri
u borbi za izgradnju novog sistema javnih nabavki
i toga kako se javni novac koristi.
Za one od vas koji su zainteresovani da saznaju više o tome
ili da nam se pridruže ili potpišu neku od naših peticija,
molim vas da se uključite.
Ali preći ću na drugu sličnu temu,
zbog jedne od mojih privatnih kampanja,
koju vodim već više od tri i po godine
i koja se odnosi na transparentnost i odgovornost
vezane za spasavanje od bankrota kompanije CL Fajnenšl.
CL Fajnenšel je najveći karipski konglomerat svih vremena, ok?
I bez ulaženja u sve detalje,
navodno je propao - biram svoje reči vrlo pažljivo -
navodno je propao u januaru 2009. godine,
što je sada već skoro četiri godine.
U nezapamćenom izlivu velikodušnosti -
a morate biti veoma sumnjičavi kad su ovi ljudi u pitanju -
u nezapamćenom - koristim pažljivo ovu reč -
nezapamćenom izlivu velikodušnosti, tadašnja vlada je potpisala,
pismeno se obavezala da vrati sve dugove poveriocima.
I mogu vam reći bez straha da budem kontradiktoran,
ovo se nije desilo nigde na planeti.
Da probamo da razumemo, nedostaje nam kontekst.
Ljudi nam govore da je isto kao na Vol Stritu. Nije kao Vol Strit.
Trinidad i Tobago je izgleda mesto sa drugačijim zakonima fizike ili biologije.
Nije kao u ostalim delovima sveta. (Aplauz)
Nije kao na drugim mestima sveta. Prosto nije.
Ovo je ovde, a tamo je tamo. OK?
Ozbiljan sam sad.
Slušajte. Imali su finansijska spašavanja i na Vol Stritu.
Imali su ih i u Londonu.
Bilo ih je u Evropi.
U Africi, bilo je finansijskih spašavanja.
U Nigeriji šest najvećih banaka je doživelo kolaps u isto vreme, zar ne?
Interesantno je napraviti paralelu sa nigerijskim iskustvom
i kako su oni to sredili, mnogo bolje
u poređenju sa nama.
Nigde na planeti
nisu svi poverioci isplaćeni
više od onog što im je zakonski pripadalo.
Samo ovde. Pa šta je bio razlog za ovu velikodušnu isplatu?
Je li naša vlada toliko darežljiva? Možda i jeste.
Hajde da vidimo.
Počeo da istažujem i da pišem
i taj ceo posao možete naći
na sajtu AfraRaymond.com, što je moje ime.
Neprofitni blog koji pišem.
Nije tako popularan kao od nekih ljudi, ali šta da radim.
(Smeh)
Ali poenta je da me je to gorko iskustvo Odeljka 34,
zavere da se opstruira Parlament, to gorko iskustvo
koje se dogodilo u avgustu,
kada je trebalo da proslavimo našu nezavisnost,
nateralo da u septembru promislim,
da revidiram moj stav,
i vratim se na stvari koje sam napisao,
i razmenu koju sam imao sa zvaničnicima
i da vidim o čemu se zapravo radi.
Kako kažemo kod nas, da vidim ko je ko i šta je šta?
OK? Želimo da se preračunamo.
I podneo sam zahtev u skladu sa Zakonom o slobodi informacija
Ministarstvu finansija, u maju ove godine.
Ministarstvo finansija je sledeća kula pored.
To je drugi kontekst.
Kako nam je rečeno, Ministarstvo finansija
podleže odredbama Zakona o slobodnom pristupu informacijama.
Provešću vas kroz primer da li je to zapravo tako.
Centralna banka u kojoj se jutros nalazimo
je izuzeta od odredbi Zakona o slobodnom pristupu informacijama.
Tako da ih možete pitati bilo šta,
a oni ne moraju da vam odgovore.
Ovaj zakon je na snazi od 1999. godine.
Ipak sam ušao u borbu i postavio četiri pitanja.
Predstaviću vam pitanja ukratko, zajedno sa odgovorom,
kako biste mogli razumeti, kao što sam rekao, gde se nalazimo.
Ovde nije kao na drugim mestima.
Prvo pitanje:
tražio sam da vidim račune firme CL Fajnenšel,
a ako ne možete da mi pokažete račune -
ministar finansija daje izjave,
usvaja zakone, drži govore, itd.
Na koje se brojke on zapravo oslanja?
To je kao onaj vic: uzeću ono što on pije.
I odgovorili su mi,
na šta zapravo mislite?
Odgovorili su na moje pitanje, pitanjem.
Druga tačka: želim da vidim
ko su poverioci grupe koja je bila isplaćena?
Napraviću pauzu da bih vam rekao
da je 24 milijarde dolara našeg novca bilo potrošeno na ovo.
To je otprilike oko tri i po milijarde američkih dolara
male karipske zemlje, nekad bogate resursima.
I postavio sam pitanje,
ko dobija te tri i po milijarde dolara?
Želim opet da napravim pauzu da stavim stvari u kontekst,
jer nam on pomaže da jasnije razumemo stvari.
Postoji jedna osoba koja je trenutno u vladi.
Ime te osobe nije bitno.
I ta osoba je napravila karijeru
koristeći Zakon o slobodnom pristupu informacijama,
kako bi politčki napredovao.
OK? Njegovo ime nije bitno.
Ne zaslužuje da se imenuje. Želim da napravim poentu.
Poenta jeste, da je ta osoba napravila karijeru koristeći
Zakon o slobodnom pristupu informacijama radi sopstvenog napretka.
I najpoznatiji slučaj
je bio kad smo razotkrili skandal skivenih školarina,
gde se zapravo oko 60 miliona dolara državnog novca
delilo na različite školarine,
koje nisu ni bile javno objavljene, itd.
I on je uspeo da dođe do suda, koristeći taj zakon,
Zakon o slobodnom pristupu informacijama,
da objavi sve te informacije
i ja sam pomislio kako je to odlično.
Fantastično.
Ali vidite, pitanje je ovo:
ako mi možemo da se pozivamo na Zakon o slobodnom pristupu informacijama
i da koristimo sud
kako bi se razotkrilo korišćenje oko 60 miliona državnog novca,
trebalo bi da možemo
da razotkrijemo korišćenje te 24 milijarde dolara.
Vidite? Ali Ministarstvo finansija,
Stalni sekretar Ministarstva finansija,
mi je odgovorio da je ta informacija takođe izuzeta od objavljivanja.
Vidite? Sa ovim imamo posla, ok?
Treća stvar koju ću vam reći
jeste da sam takođe pitao
za direktore CL Fajnenšela,
da li su u stvari davali izveštaje
u skladu sa Zakonom o integritetu u javnom životu.
Imamo Zakon o integritetu u javnom životu,
kao deo zakonskog okvira koji treba da štiti nacionalni interes.
I zvaničnici su u obavezi da podnose
izveštaj o ličnoj imovini.
Naravno, tad sam otkrio da to ne rade,
pa čak i da Ministar finansija nije to tražio od njih.
Tu smo. Imamo situaciju gde se
osnovne garancije integriteta i odgovornosti
i transparentnosti ne poštuju.
Postavio sam pitanje na zakonski i ispravan način.
Ignorisano je.
Ono što nas je motivisalo u vezi sa Odeljkom 34,
moramo da nastavimo sa tim.
Ne smemo da zaboravimo.
Podveo sam ovo pod najveći trošak u istoriji zemlje.
Takođe je prema ovoj jednačini, najveći primer
javne korupcije.
A ovo je moje otvaranje očiju.
Gde god da imate trošenje državnog novca
bez ikakve odgovornosti
na netransparentan način,
biće uvek jednako korupciji,
bez obzira da li živite u Rusiji, Nigeriji ili na Aljasci,
uvek će biti jednako korupciji i to je ono sa čim se mi ovde nosimo.
Nastaviću da radim,
da vršim pritisak, kako bih dobio neke odgovore
na ova pitanja od Ministarstva finansija.
Ako moram ja lično da idem na sud, ići ću.
Nastavićemo da vršimo pritisak.
Nastavićemo da radimo u okviru Saveta zajedničke inicijative.
Ali želim malo da izađem iz konteksta Trinidada i Tobaga
i nešto novo izložim,
u vidu međunarodnog primera.
Bila je novinarka Heder Bruk, koja je govorila
o svojoj borbi protiv državne korupcije
i ona me je upoznala sa sajtom, Alaveteli.com.
Alaveteli.com je način da imamo otvorenu bazu
za podnošenje zahteva po osnovu Zakona o slobodnom pristupu informacijama
i da pričamo jedni sa drugima.
Mogu da vidim kakve zahteve podnosite.
Vi možete da vidite šta sam ja podneo i koje odgovore sam dobio.
Možemo da radimo zajedno na tome.
Moramo da napravimo zajedničku bazu
i da imamo zajednički stav gde smo i šta nam je sledeći korak.
Moramo da podignemo svest.
Zadnja stvar koju želim da kažem je u vezi sa ovim sajtom,
jednim simpatičnim indijskim sajtom,
koji se zove IPaidABribe.com.
Imaju međunarodnu mrežu,
i važno je za nas da se uključimo u ovo.
IPaidABribe.com (dao sam mito) je vrlo važan sajt,
toliko da odete i proverite.
Napraviću pauzu ovde. Tražiću od vas malo hrabrosti.
Odbacite prvi mit; to jeste krivično delo.
Odbacite drugi mit; to jeste velika stvar.
To je veliki problem. U pitanju je privredni kriminal.
I hajde da zajedno radimo,
da doprinesmo
stabilnosti i održivosti našeg društva. Hvala vam.