„Aici se odihnește Arthur, regele care a fost și care va fi."
Aceasta este inscripția de pe piatra funerară a regelui Arthur
în „Le Morte d’Arthur” de Thomas Malory.
Scriind în secolul al XV-lea,
Malory nu avea de unde să știe că inscripția se va adeveri.
Regele Arthur a înviat de nenumărate ori în imaginația noastră colectivă,
împreună cu suita lui de cavaleri,
Guinevere,
Masa rotundă.
Camelot,
și, bineînțeles, Excalibur.
Dar de unde vin aceste povești, oare este vreun sâmbure de adevăr în ele?
Regele Arthur, așa cum îl cunoaștem, este creația Evului Mediu târziu,
dar legenda sa își are de fapt rădăcinile în poezia celtică din perioada anterioară:
invadarea Marii Britanii de către saxoni.
După ce romanii au părăsit Marea Britanie în 410 e.n,
invadatorii saxoni din ceea ce numim azi Germania și Danemarca
au capitalizat rapid vulnerabilitatea teritoriului abandonat.
Locuitorii din Marea Britanie au luptat ferm împotriva invadatorilor
pe parcursul a mai multor secole tumultoase.
Nu există aproape nicio înregistrare din acest moment,
deci e greu să reconstituim exact evenimentele istorice.
Cu toate acestea, poezia din acea eră ne oferă câteva indicii.
Unul dintre poeme, „The Gododdin”, conține primele referințe despre Arthur,
chiar dacă însuși Arthur nu apare în el.
Se spune că un războinic diferit, numit Gwawrddur,
se pricepea să-și nimicească dușmanii, dar nu era Arthur.
Asta nu înseamnă prea mult,
dar oricine a fost acest Arthur,
trebuie să fi fost standardul de aur al războinicilor.
Din păcate nu știm sigur dacă a domnit vreodată sau măcar dacă a trăit.
În ciuda acestei incertitudini,
referințele despre Arthur au atras atenția unui istoric renumit
sute de ani mai târziu.
În 1130, Geoffrey de Monmouth era un cleric modest cu ambiții mari.
Folosind surse celtice și latine,
a petrecut ani de zile scriind o cronică lungă
numită „Istoria regilor Britaniei”.
În centrul acestui volum era regele Arthur.
„Istoria” este un termen generos pentru povestirea lui Geoffrey.
Scriind după 600 de ani de la invazia saxonă,
el a pus la un loc fragmente de mit și poezie
pentru a compensa lipsa înregistrărilor oficiale.
Câteva dintre sursele lui îl menționau pe Arthur,
iar altele erau povestiri realiste despre bătălii și locații.
Dar multe au prezentat eroi mitici care luptau împotriva răului
cu ajutorul unei săbii magice sau al vrăjitoriei.
Goffrey le-a combinat pe toate:
O sabie magică numită „Caledfwlch”
și o fotăreață romană numită „Caerleon” apăruseră în sursele lui,
astfel Arthur al lui Geoffrey a domnit la Caerleon și a purtat un Caliburnus,
traducerea latină a lui „Caledfwlch”.
Geoffrey a adăugat chiar și un consilier înțelept numit „Merlin” ,
bazat pe bardul celtic Myrrdin, din povestea lui Arthur.
Dacă ar fi trăit Arthur, ar fi fost probabil un lider militar,
dar un rege legat de castel se potrivea mai bine istoriei regale a lui Geoffrey.
Cronica lui Geoffrey a primit atenția la care sperase
și în curând a fost tradusă din latină în franceză,
de poetul Wace în jurul anului 1155 e.n.
Wace a adăugat o altă piesă centrală la povestea sa, la sabia lui Geoffrey,
un castel,
un magician:
Masa rotundă.
A scris că Arthur a construit masa
astfel încât toți oaspeții din curtea sa să fie plasați în mod egal
și nimeni să nu se poată lăuda că a avut cel mai important loc la masă.
După ce a citit traducerea lui Wace, un poet francez, Chrétien de Troyes,
a scris o serie de romanțe care au făcut povestea lui Arthur faimoasă.
El a introdus povestirile despre cavaleri cum ar fi Lancelot și Gawain,
și a îmbinat elementele romantice cu cele de aventură.
El l-a conceput pe Arthur,
pe Lancelot,
și triunghiul dragostei lui Guinevere.
În plus față de intriga interpersonală, el a introdus și Sfântul Graal.
Chrétien și-a bazat puterile Graalului pe obiecte magice din mitologia celtică.
El a trăit pe timpul Cruciadelor
și alții au impus preocupările perioadei asupra Graalului,
considerându-l drept o relicvă puternică a răstignirii.
Numeroase adaptări în franceză și alte limbi au apărut
ca urmare a lucrării lui Chrétien.
În timpul acestor reluări, Caerleon a devenit Camelot,
iar Caliburnus a fost redenumit Excalibur.
În secolul al XV-lea,
Sir Thomas Malory a sintetizat povestirile în „Moartea lui Arthur”,
baza multor povestiri moderne despre regele Arthur.
În cei o mie de ani de când Arthur a apărut pentru prima dată în poemul celt,
povestea lui s-a transformat încontinuu
pentru a reflecta preocupările cronicarilor și publicului lor.
Și încă rescriem și adaptăm legenda astăzi.
Chiar dacă a trăit vreodată sau nu,
a iubit,
a domnit,
sau s-a aventurat,
este incontestabil faptul că personajul a atins nemurirea.